УХВАЛА
24 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 676/3030/23
провадження № 61-5791св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», про стягнення майнової шкоди, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 71 853,17 грн майнової шкоди.
05 березня 2024 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі
71 853,17 грн, з яких: 68 653,17 грн - різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, 3 200,00 грн - франшиза за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 1 623,88 грн - інфляційні втрати,
1 955,48 грн - 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
24 жовтня 2024 року постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області
від 05 березня 2025 року змінено і зменшено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до: 67 049,47 грн - майнової шкоди, 1 474,27 грн - інфляційних втрат, 3 % річних - 1 757,00 грн. Зменшено розмір стягнутих судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.
20 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
01 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження.
20 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);
4) справи про розірвання шлюбу;
5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
У справі предметом позову є вимоги про стягнення 71 853,17 грн майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).
Оскаржені судові рішення ухвалені в малозначній справі та не підлягають касаційному оскарженню. 
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
Обґрунтовуючи обов`язкові підстави касаційного оскарження судових рішень за пунктами 1, 2 частини першої статті 411 ЦПК України, заявницявказувала, що що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, аджев ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід.
Однак такі обставини матеріалами справи не підтвердилися. 
Відповідно до матеріалів справи чергове судове засідання в суді першої інстанції було призначено на 03 січня 2024 року. 
За вимогами пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи (частина друга статті 39 ЦПК України).
03 січня 2024 року представник відповідачки   ОСОБА_1  - адвокат  Баблонюк О. В. направила до суду заяву про відвід судді, посилаючись на ті обставини, що  суддя Шевцова Л.М. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу, оскільки перебуває в довготривалих дружніх відносинах із представником позивача -   ОСОБА_3 , яка є колегою судді Шевцової Л.М., тривалий час працювала на посаді помічника Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, що створює сумніви у їїоб`єктивності,безсторонності та в зацікавленості в результатах розгляду справи.
03 січня 2024 року ухвалою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Шевцової Л. М. у задоволенні заяви представника відповідача Баблонюк О.В. про відвід головуючій судді Шевцовій Л. М. відмовлено. Ухвала мотивована тим, що відсутні підстави для відводу, передбачені статтями 36, 37 ЦПК України. Зазначено також, що відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного судового засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді,а питання про відвід судді вирішується судом,що розглядає справу.
Судове засідання було призначено також на 05 березня 2024 року. 
05 березня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 направила до суду заяву про відвід судді Шевцової Л. М., посилаючись на ті обставини, що суддя не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу, оскільки перебуває в довготривалих дружніх відносинах із представником позивача -   ОСОБА_3 , яка є колегою судді Шевцової Л. М., тривалий час працювала на посаді помічника Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, і це створює сумніви у її об`єктивності, безсторонності та в зацікавленості в результатах розгляду справи.
05 березня 2024 року ухвалою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Шевцової Л. М. у задоволенні заяви    ОСОБА_1  про відвід судді відмовлено. Ухвала мотивована тим, що відсутні підстави для відводу, передбачені статтями 36, 37 ЦПК України. Крім того, 03 січня 2024 року відвід судді Шевцовій Л. М. було заявлено представником ОСОБА_1. з тих самих підстав та того ж самого тексту,що й відвід від 05 березня 2024 року. Зазначено також, що відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного судового засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Заявниця в касаційній скарзі посилається на те, заяви про відвід судді не розглянуто у встановленому законом порядку, адже не передано іншому судді в порядку частини третьої статті 40 ЦПК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. 
За вимогами частини третьої статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. 
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
У цій справі заяви про відвід судді Шевцової Л. М. подавалися до суду безпосередньо в день судових засідань 03 січня та 05 березня 2024 року, тобто пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, тому такі заяви відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України й не підлягали передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді правильно вирішено суддею Шевцовою Л. М., яка розглядала справу.
Доводи касаційної скарги про відвід та неповноважність складу суду першої інстанції є необґрунтованими, тому касаційне провадження в справі відкрито за відсутності обов`язкових підстав перегляду судового рішення. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.
Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
З огляду на викладене, оскільки оскаржувані судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, а підстав, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, немає, продовження розгляду касаційної скарги не відповідатиме завданням цивільного судочинства, касаційне провадження в справі необхідно закрити.
Керуючись статтями 19, 260, 394, 396 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження в справі № 676/3030/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська