ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року
м. Київ
справа № 990/261/25
провадження № 11-467заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гімона М. М., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження справу № 990/261/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року (судді Єзеров А. А., Бевзенко В. М., Стародуб О. П., Стеценко С. Г., Чиркін С. М.), та
УСТАНОВИЛА:
Вступ
Кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду отримала за наслідками проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання негативне рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), а саме не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у такому суді за критерієм особистої компетентності. Це рішення було оскаржено кандидатом з підстав його невмотивованості та необґрунтованості, а також допущення Комісією процедурних порушень під час проведення співбесіди [недослідження показника «безперервний розвиток» критерію особистої компетентності; дослідження відеозапису з ютуб-каналу кандидата, відомості про який відсутні у матеріалах досьє]. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а висновки Комісії не є свавільними чи необґрунтованими і не виходять за межі її виключної дискреції.
Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача підтвердила, що хоча повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та належать до її виключної компетенції, проте ухвалені нею рішення підлягають судовому контролю на предмет їх відповідності вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Дослідження Комісії під час проведення співбесіди інформації, яка є загальновідомою чи загальнодоступною, не порушує права судді (кандидата на посаду судді). З огляду на природу такої інформації попереднє її включення до досьє кандидата не є обов`язковим.
Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що Комісія, ухвалюючи негативне для кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду рішення, не порушила вимог статті 2 КАС України. Її рішення не містить ознак свавільності чи необґрунтованості, а тому суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження ВККС.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду залишила апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. 06 червня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, кандидат) через підсистему «Електронний суд» звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Комісії, в якому просила [з урахуванням заяви про зміну предмета позову]: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 06 травня 2025 року № 7/ас-25, прийняте у складі Першої палати, яким ОСОБА_1 визнано такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм особистої компетентності (далі - рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25);
- зобов`язати Комісію провести з ОСОБА_1 нову співбесіду з урахуванням висновків суду та всіх матеріалів, долучених до досьє кандидата на посаду судді.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 є невмотивованим, ґрунтується на припущеннях та суб`єктивних судженнях членів ВККС. Вказувала на протиправність оскаржуваного рішення як в частині висновку про непідтвердження нею здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм особистої компетентності, так і в частині зниження балів за критеріями професійної етики та доброчесності.
На переконання позивача, висновок Комісії, що ОСОБА_1 не продемонструвала належний рівень рішучості та відповідальності, що, у свою чергу, вплинуло на негативну оцінку критерію особистої компетентності, є суб`єктивним та сформованим за відсутності в оскаржуваному рішенні мотивів врахування / відхилення наведених кандидатом пояснень.
Так, під час співбесіди ОСОБА_1 як на приклади рішучості посилалася на обставини оскарження судових рішень у двох судових справах із власної практики, навела приклади із професійної діяльності за наявності моральних дилем, зазначила про особливості роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України. Проте Комісія в оскаржуваному рішенні залишила означені доводи поза увагою.
Вказуючи на відсутність конкретизації, яким чином ОСОБА_1 формує етичні орієнтири студентів як прояв рішучості та відповідальності, Комісія безпідставно не врахувала пояснення позивача стосовно вказаних обставин, що були наведені в мотивувальному листі. Крім того, на запитання членів Комісії позивач додатково повідомила, що веде для студентів, які більш мотивовані в отриманні знань, факультативні гуртки, метою яких є відтворення судових дебатів, обговорень та розв`язання окремих правових питань, моделювання судових засідань тощо. Не було взято відповідачем до уваги і багаторічний та документально підтверджений викладацький досвід позивача.
Стосовно висновку відповідача, що ОСОБА_1 як кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду намагається уникнути відповідальності за своє висловлювання про наявність дев`яти років адвокатської практики станом на серпень 2024 року, що вбачається із відео, розміщеного на її ютуб-каналі, позивач зазначала таке. По-перше, Комісія помилково ототожнює її вислів «не пригадую» [щодо наявності такого періоду адвокатської практики]із поняттям «не визнає». На переконання позивача, вислів «не пригадую» відображає нейтральну позицію, відповідно до якої спірна обставина і не підтверджується, і не заперечується. По-друге, в подальшому в ході співбесіди ОСОБА_1 повідомила Комісії, що нею була допущена обмовка, що за своєю суттю є несвідомим та випадковим мовленнєвим актом. Такі пояснення помилково були розцінені Комісією як спроба уникнути відповідальності. Позивач наголошувала, що мала на увазі свій загальний юридичний досвід. Враховуючи викладене, також вважала, що у Комісії не було обґрунтованих та достатніх підстав для зниження балів із зазначених підстав за показником «сумлінність» при оцінці критеріїв професійної етики та доброчесності. На переконання позивача, висновок Комісії в цій частині демонструє зневагу до контексту, надмірний формалізм до дрібних неточностей у публічних висловлюваннях та ухвалення рішення на основі припущень. 
ОСОБА_1 покликалась на те, що пункт 2.7 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 22 січня 2025 року № 20/зп-25 (далі - Положення), у складі критерію особистої компетентності передбачає такий показник, як «безперервний розвиток». Проте як за змістом оскаржуваного рішення, так і з відеозапису співбесіди з ОСОБА_1 слідує, що вказаний показник взагалі не досліджувався Комісією. Натомість, позивач отримала за нього знижений бал (20,25 бала замість 25 балів), що викликає обґрунтовані сумніви в об`єктивності оцінки цього критерію.
Помилка, допущена в частині неподання інформації про право користування приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , була виправлена шляхом подання повідомлення до Національного агентства з питань запобігання корупції із зазначенням причин неподання інформації у попередній декларації. Указані обставини були залишені Комісією поза увагою та оцінкою. Під час співбесіди ОСОБА_1 повідомляла Комісію, що брала участь у законопроєктній роботі, а саме у розробці чотирьох законів. Проте в оскаржуваному рішенні відображено інформацію лише щодо двох з них, що свідчить про вибірковий підхід відповідача в цій частині. Поза увагою ВККС залишилася і долучена позивачем до досьє грамота Верховної Ради України «За заслуги перед Українським народом», видана 11 липня 2017 року Головою Верховної Ради України Парубієм А. В. саме під час здійснення ОСОБА_1 повноважень помічника-консультанта народного депутата України. Позивач переконана, що наведені обставини спростовують твердження відповідача про перебільшення професійного внеску та розбіжності між публічними заявами та фактичними даними. Відтак зниження балів за показником «чесність» було необ`єктивним, однобічним та вибірковим.
Зменшуючи бали за показником «неупередженість», Комісія помилково виходила з того, що Громадська організація «МИ - ВІННИЧАНИ» мала політичний вплив на професійну діяльність позивача. Такі висновки відповідача ґрунтуються на підозрах та відчуттях. 
Стосовно порядку проведення співбесіди, то ОСОБА_1 акцентувала увагу на тому, що відповідач на порушення вимог частини дев`ятої статті 85 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIIІ) досліджував відеозаписи в мережі «Інтернет», посилання на які відсутні в матеріалах досьє.
Позиція відповідача
2. У відзиві на позов Комісія просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі. 
Зазначала, що за своєю правовою природою повноваження Комісії щодо проведення кваліфікаційного оцінювання суддів є дискреційними та належать до її виключної компетенції. Жоден інший суб`єкт чи орган не може здійснювати втручання у здійснення відповідачем як суб`єктом владних повноважень своєї компетенції. Наголошувала, що у світлі конкретних обставин цієї справи та з огляду на характер спірних правовідносин обов`язок Комісії наводити підстави ухвалення рішення або мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідач наголосив на безпідставності доводів позивача щодо порушення порядку проведення співбесіди в частині обговорення під час її проведення відомостей, які не містилися в досьє, зокрема аудіовізуального твору, що розміщений на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5». Відповідно до пункту 2.16 розділу 2 Положення для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками також може бути досліджено загальновідому і загальнодоступну інформацію. Інформація, яка була предметом обговорення, знаходиться у відкритому та загальному доступі.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, володіє державною мовою на рівні вільного володіння (перша ступінь), що підтверджується сертифікатом від 28 лютого 2024 року УМД № 00231931.
Повну вищу юридичну освіту позивач здобула у 2015 році в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого і отримала диплом магістра за спеціальністю «Правознавство». У 2022 році в Національному авіаційному університеті захистила кандидатську дисертацію на тему «Правова природа співробітництва територіальних громад в Україні» та отримала науковий ступінь кандидата юридичних наук. Стаж професійної діяльності у сфері права перевищує 9 років. З 2015 до 2019 року працювала помічником-консультантом народного депутата України. З 2016 року і дотепер викладає правничі дисципліни у Вінницькому торговельно-економічному інституті, де обіймала посади асистента, старшого викладача, доцента кафедри. Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю видано 12 грудня 2018 року Радою адвокатів Вінницької області. З 2019 року здійснює адвокатську діяльність: спочатку в складі адвокатського об`єднання, а з 2022 року - як фізична особа - підприємець. За свою професійну та громадську діяльність нагороджена грамотою Верховної Ради України (2017 рік), подякою Національної асоціації адвокатів України (2021 рік), почесними відзнаками Національної асоціації адвокатів України ІІІ ступеня (2022 рік) та ІІ ступеня (2023 рік).
4. ВККС рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 оголосила конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, зокрема в апеляційних адміністративних судах.
5. ОСОБА_1 28 грудня 2023 року звернулася до ВККС із заявою про допуск до участі в конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного адміністративного суду, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, як особа, яка відповідає вимогам пункту 4 частини першої статті 28 Закону № 1402-VIIІ, а також просила провести стосовно неї кваліфікаційне оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
6. Комісія рішенням від 04 березня 2024 року № 147/ас-24 допустила ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.
7. Рішеннями від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24, від 09 грудня 2024 року № 316/ас-24 Комісія призначила кваліфікаційний іспит у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеного рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, та визначила черговість етапів його проведення (перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).
8. За результатами першого етапу (складання кваліфікаційного іспиту) кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних адміністративних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, ОСОБА_1 отримала 325,6 бала із 400 можливих, що свідчить про підтвердження позивачем здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм професійної компетенції. ОСОБА_1 була допущена до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
9. Рішенням від 05 травня 2025 року № 4/ас-25 Комісія установила, що під час проведення спеціальної перевірки не отримано інформації, яка може свідчити про невідповідність вимогам до кандидата на посаду судді, зокрема, стосовно ОСОБА_1 та визначила, що результати спеціальної перевірки мають бути враховані під час ухвалення рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання.
10. 06 травня 2025 року Комісія провела співбесіду з ОСОБА_1 , під час якої з позивачем обговорено результати дослідження досьє, відповідність кандидата критеріям особистої і соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики.
За наслідками співбесіди Комісія ухвалила рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25, яким визначила, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 набрала 644,35 бала, та визнала її такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм особистої компетентності.
11. Так, критерій особистої компетентності Комісія оцінила у 36,25 бала із 50 можливих, що є нижчим за 75 % (37,5 бала) від максимально можливого бала. З огляду на викладене Комісія виснувала, що ОСОБА_1 не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм особистої компетентності. Підставою для такого висновку Комісії слугувало таке (підпункти 51.1-51.3 пункту 51 рішення):
- наведені кандидатом приклади рішучості описуються без чіткої демонстрації моральної дилеми чи необхідності прийняття рішень щодо них у складних умовах. ОСОБА_1 також не продемонструвала прикладів застосування нею додаткових понаднормових зусиль;
- у відео, розміщеному на ютуб-каналі, ОСОБА_1 вказує про 9 років адвокатської практики станом на серпень 2024 року (хоча свідоцтво видане в грудні 2018 року). Вона спочатку не визнає цього факту (каже, що «не пригадує» таких тверджень), а потім називає це обмовкою у прямому ефірі. Таким чином, кандидат демонструє намагання уникнути відповідальності за власні слова;
- у мотиваційному листі вказано, що кандидат «формує етичні орієнтири студентів», однак під час співбесіди ОСОБА_1 не змогла конкретизувати, як саме це відбувається. Лише після уточнюючих запитань пояснила, що йдеться про факультативну гурткову діяльність. Такі узагальнення можуть свідчити про тенденцію до декларативності без фактичного наповнення. 
12. Під час встановлення відповідності позивача критеріям професійної етики та доброчесності Комісія не встановила істотних обставин, які б могли свідчити про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності. Попри це Комісія звернула увагу на те, що на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5» ІНФОРМАЦІЯ_4 в аудіовізуальному творі «ІНФОРМАЦІЯ_3» (ІНФОРМАЦІЯ_2) за таймкодом 0:06-0:21 адвокат ОСОБА_1 стверджувала про 9 років адвокатської практики станом на серпень 2024 року. Водночас свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю було видане 12 грудня 2018 року, тому на момент запису відео кандидат не могла здійснювати діяльність 9 років.
Оцінивши довід ОСОБА_1 , що сказане нею слід вважати обмовкою, Комісія виснувала, що особа, яка бере участь у конкурсі на посаду судді, повинна демонструвати вищий ступінь відповідальності у публічних висловлюваннях, особливо в тих, які стосуються власного професійного статусу. Викладена у відео інформація, яка є доступною для необмеженого кола осіб, могла ввести в оману глядачів щодо тривалості адвокатської діяльності і надати словам адвоката більшої переконливості. Враховуючи наведене, Комісія одноголосно вирішила зменшити бали кандидата за критерієм професійної етики та доброчесності на 15 балів за показником «сумлінність». 
13. Комісія також звернула увагу на те, що під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022-2024 роки ОСОБА_1 не зазначила право власності або користування приміщенням, розташованим за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 72, оф. 113. Стосовно таких недоліків Комісія вказала, що хоча вони й не свідчать про умисне приховування інформації або намагання ввести в оману, однак демонструють певну неуважність, недбалість та недостатню відповідальність у виконанні юридично значущих обов`язків. Така поведінка може розцінюватися як прояв нестачі внутрішньої дисципліни, точності, а також схильності знецінювати вимоги до формальної сторони відповідальності, що є важливими рисами у діяльності судді. У підсумку Комісія зазначила, що виявлені помилки не мали системного характеру, а пояснення кандидата дають підстави вважати, що вони є добросовісними помилками.
14. Стосовно наданої кандидатом інформації, що вона брала активну участь у законопроєктній роботі, зокрема щодо внесення змін до законів про об`єднання територіальних громад, про співробітництво територіальних громад, Комісія зауважила таке. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті Верховної Ради України, народний депутат України, помічником-консультантом якого працювала ОСОБА_1 , подав спільно з двома іншими народними депутатами України тільки одну правку до законопроєкту № 6466 та дві правки до законопроєкту № 4772. З огляду на такі обставини Комісія виснувала, що кандидат не підтвердила активної участі у законопроєктній роботі, а розбіжність між публічною заявою та наявними фактичними даними може викликати сумнів у точності наданої інформації та свідчити про схильність до перебільшення власного професійного внеску. На цій підставі Комісія одноголосно зменшила бали кандидата за критеріями професійної етики та доброчесності на 15 балів за показником «чесність».
15. Комісія зауважила, що під час співбесіди ОСОБА_1 повідомила, що не була членом жодної політичної партії і після завершення діяльності на посаді помічника-консультанта народного депутата України здійснювала свою професійну діяльність незалежно від будь-яких політичних впливів. Попри наведене Комісія врахувала, що у 2023-2024 роках кандидат отримала виплати на загальну суму 1 150 000 грн від Громадської організації «МИ - ВІННИЧАНИ», до команди якої за відомостями вебсайту https://vinsila.vn.ua/ми-вінничани/, входять народні депутати України (представники різних фракцій та груп) та депутати місцевих рад. Хоча сама по собі співпраця з громадською організацією не може свідчити про недотримання політичної нейтральності, однак характер і масштаб взаємодії, а також публічна присутність у комунікаційних ініціативах може викликати занепокоєння у звичайної розсудливої людини щодо того, що кандидат на посаду судді може не відповідати критеріям професійної етики та доброчесності за показником «неупередженість». У зв`язку із цим Комісія одноголосно вирішила зменшити бали кандидата на 15 балів за вказаним показником. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
16. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 17 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовив.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що члени Комісії, приймаючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням. На Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Прослухавши співбесіду Комісії з ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач обґрунтував свої висновки щодо особистої компетентності позивача, зокрема щодо показників «рішучість і відповідальність», і суд не може переоцінювати ці критерії за своїм внутрішнім переконанням. Довід позивача про неврахування Комісією її відповідей на всі запитання суд першої інстанції відхилив, вказавши, що відсутність в оскаржуваному рішенні покликання на певні обставини не свідчить, що такі не були враховані під час ухвалення рішення. З отриманого ОСОБА_1 бала за показником «безперервний розвиток» (20,25 бала з 25 можливих) вбачається, що Комісія врахувала подану нею інформацію, яка стосується безперервного розвитку, та оцінила її з урахуванням наданих пояснень.
Суд першої інстанції виснував, що висновок Комісії про зменшення ОСОБА_1 балів за критеріями професійної етики та доброчесності на 15 балів за показником «чесність» не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії. Аналогічно суд не знайшов порушень при зменшенні Комісією позивачу балів за вказаним критерієм на 15 балів за показником «неупередженість».
Оцінюючи доводи позивача, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду резюмував, що викладені в оскаржуваному рішенні Комісії висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, вони підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів. Посилання ОСОБА_1 на процедурні порушення, допущені Комісією під час прийняття оспорюваного рішення в частині недослідження під час співбесіди всіх показників оцінювання та неврахування пояснень позивачки, наданих під час співбесіди, були відхилені судом, оскільки спірне рішення містить детальний опис всіх показників і критеріїв, за якими здійснювалось оцінювання позивача, у ньому містяться мотиви із зазначенням підстав, які слугували для виставлення відповідних балів або їх зниження.
Суд зауважив, що доводи позивача зводяться до незгоди з оцінкою Комісії та виставленими нею балами. З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виснував, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстави для визнання його протиправним і скасування відсутні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
17. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам процесуального закону та містить неправильно застосовані норми матеріального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що в пункті 79 оскаржуваного рішення суд надав власну оцінку показникам «рішучість і відповідальність», натомість у пункті 82 цього ж рішення зазначив, що суд не може переоцінювати ці критерії за своїм внутрішнім переконанням. Відповідно, висновки суду, викладені у наведених пунктах, суперечать один одному та є протилежними за своїм змістом. В той же час оцінка, наведена у пункті 79 рішення, свідчить про втручання суду у дискреційні повноваження Комісії.
ОСОБА_1 також вважає, що як ВККС, так і суд першої інстанції під час обґрунтування невідповідності позивача критерію особистої компетентності за показником «рішучість і відповідальність» обмежилися лише загальними фразами, зазначеними у Положенні, однак не навели жодних конкретних ситуацій, справ, випадків тощо, в яких позивач повинна була вчинити якісь дії або навпаки - утриматися від їх вчинення. При цьому у судовому засіданні суд з`ясовував у представника відповідача, чи йшла мова під час оцінки показників «рішучість і відповідальність» про якісь конкретні випадки / ситуації, але він таких не назвав і зазначив, що Комісія робила узагальнений висновок.
Позивач переконана, що мотиви, які становлять собою цитування приписів Положення без достатньої їх конкретизації чи вказівки на відповідні докази, не можуть свідчити про вмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень, особливо у тих випадках, у яких останній ухвалює рішення про невідповідність кандидата на посаду судді.
У підсумку позивач стверджує, що рішення ВККС не є належним чином вмотивованим за критерієм особистої компетентності.
Крім того, на переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою, що в основу прийнятого Комісією рішення було покладено відео, покликання на яке було відсутнє в матеріалах досьє як на момент ознайомлення із ним, так і на момент проведення співбесіди. Водночас вказане відео стало однією з підстав для ухвалення відповідачем рішення про невідповідність позивача критерію особистої компетентності. Проте в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав жодної оцінки означеній обставині, попри те, що вона досліджувалася під час розгляду справи.
Хоча суд першої інстанції й вказує, що Комісія врахувала подану позивачем інформацію щодо показника «безперервний розвиток» і виставила за цим показником 20,25 бала з 25 можливих, але це, за позицією позивача, не спростовує того факту, що такий показник взагалі не досліджувався під час співбесіди на порушення вимог пункту 5.2 Положення. При цьому пункт 6.21.3 Положення встановлює для Комісії обов`язок із послідовного обговорення із кандидатом на посаду судді усіх показників. Відповідно, відсутність такого обговорення свідчить про порушення процедури проведення співбесіди та дослідження досьє. Скаржник наголошує, що недослідження показника «безперервний розвиток» суттєво вплинуло на результат співбесіди та ухвалене за її наслідками рішення, адже позивачу для продовження участі у конкурсі за критерієм особистої компетентності не вистачило 1,25 бала (отримано 36,25 бала з 37,5 прохідних). У скаржника було легітимне очікування щодо дослідження показника «безперервний розвиток» та отримання максимального бала за нього. Виставлення ж Комісією бала, нижчого за максимальний, свідчить про недостатність наданої ОСОБА_1 інформації з цього показника. Однак витребування додаткової інформації з цього приводу відповідач не здійснив.
При цьому суд першої інстанції переклав на позивача тягар доказування, вказавши у пункті 116 рішення, що вона була обізнана із правом знайомитися з матеріалами досьє та надати пояснення і докази з приводу матеріалів, що в ньому містяться. Твердження відповідача, що позивач мала контролювати дотримання процедури співбесіди, залишилося поза увагою та оцінкою суду першої інстанції, що суперечить вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо тотожності понять «дослідження показника» і «виставлення балів», адже дослідження кожного показника - це обговорення та з`ясування обставин, що підтверджують чи спростовують відповідний показник, тоді як виставляння балів - це результат такого з`ясування та обговорення. Суд першої інстанції оцінки таким порушенням не надав, проте помилково переклав на позивача тягар доказування, про що свідчить зміст пункту 116 оскаржуваного рішення суду.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
18. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС посилається на те, що доводи позивача не містять вказівки на порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, а фактично зводяться до незгоди із висновками суду, що саме по собі не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Твердження ОСОБА_1 , що суд у пункті 79 рішення перебрав на себе дискреційні повноваження Комісії, є помилковими. Так, у вказаному пункті суд першої інстанції лише відтворює та аналізує зміст співбесіди, надаючи їй описову характеристику. Такий опис не є самостійним висновком суду щодо відповідності чи невідповідності ОСОБА_1 показникам критерію особистої компетентності, а є лише фіксацією того, які приклади були наведені та який їх зміст. Натомість у пункті 82 рішення суд дотримується меж судового контролю та вказує, що не має повноважень переоцінювати критерій особистої компетентності за внутрішнім переконанням. Відтак, на думку відповідача, пункти 79 та 82 рішення суду першої інстанції є не взаємовиключними, а взаємопов`язаними.
Довід позивача, що Комісія та суд не навели конкретних ситуацій, у яких ОСОБА_1 повинна була вчинити певні дії або утриматися від них, є незмістовним, адже обов`язок із наведення таких прикладів покладався саме на кандидата. Оцінювання критерію особистої компетентності передбачає активну позицію кандидата та підтвердження відповідних якостей власними прикладами професійної поведінки, а не їх формальне декларування. Безпідставними є й очікування ОСОБА_1 , що представник Комісії у судовому засіданні мав наводити конкретні приклади прояву рішучості або їх відсутності за умови, що кандидат не навела таких прикладів під час співбесіди. 
Немає підстав вважати порушеним порядок проведення співбесіди в частині обговорення інформації з відео, розміщеного на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5». Пункт 2.16 розділу 2 Положення передбачає, що для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками також може бути досліджено загальновідому та загальнодоступну інформацію. Досліджена із вказаного відео інформація має саме такий характер, а її джерелом є публічний ресурс, який використовує сама позивач у межах її активної публічної та професійної діяльності.
Не згоден відповідач і з доводом скаржника про покладення судом на неї тягаря доказування. Суд першої інстанції не вимагав від ОСОБА_1 доводити правомірність рішення Комісії і не покладав на неї обов`язок доказування будь-яких обставин. При цьому інформація щодо показника «безперервний розвиток» була надана позивачем у письмових поясненнях, що містяться у досьє, та була предметом дослідження Комісії. Відсутність додаткових запитань під час співбесіди або невитребування додаткової інформації не свідчить про недослідження цього показника, а лише означає, що Комісія визнала надану інформацію достатньою для оцінювання.
З огляду на викладене відповідач стверджує, що Комісія обґрунтовано прийняла спірне рішення. У зв`язку із цим просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Рух апеляційної скарги
19. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 24 грудня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі. 
20. Ухвалою від 29 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 26 лютого 2026 року. У зазначену дату розгляд справи не відбувся, наступною датою розгляду цієї справи в порядку письмового провадження без виклику учасників справи визначено 12 березня 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі розгляду справи апеляційним судом
21. Відповідно до частин першої - третьої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Велика Палата перевірила у межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробила такі висновки.
Ключові питання, на які мала надати відповідь Велика Палата Верховного Суду
22. Враховуючи доводи сторін, що були висловлені в суді першої інстанції та на стадії апеляційного перегляду, а також висновки суду першої інстанції, з огляду на які було ухвалено рішення про відмову в позові, ключовими питаннями у цій справі, на які повинна надати відповідь Велика Палата Верховного Суду, є:
- межі дискреційних повноважень ВККС під час здійснення кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного адміністративного суду і ухвалення негативного для нього [кандидата] рішення, а також обсяг судового контролю за критеріями обґрунтованості та вмотивованості такого рішення суб`єкта владних повноважень;
- правомірність дослідження Комісією під час проведення співбесіди відеозапису, розміщеного на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5», за умови, що відомості про цей відеозапис відсутні у матеріалах досьє;
- відповідність висновків Комісії про непідтвердження кандидатом здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суду вимогам об`єктивності, обґрунтованості, пропорційності та підтвердження доказами.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у цій справі
23. Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
24. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
Частина перша статті 28 Закону № 1402-VIII (тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.
Згідно із частиною першою статті 92 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
Статтею 93 Закону № 1402-VIII визначено повноваження ВККС, до яких згідно з пунктами 2, 3, 7, 10 частини першої цієї статті належать: проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та прийняття кваліфікаційного іспиту; внесення до Вищої ради правосуддя рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; проведення кваліфікаційного оцінювання; здійснення інших повноважень, визначених законом.
25. 30 грудня 2023 року набрав чинності Закон № 3511-IX, яким внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема викладено в новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Так, за змістом пункту 57-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» від 09 грудня 2023 року № 3511-IX. Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить кваліфікаційний іспит в межах конкурсу, передбаченого цим пунктом, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо особливостей складання кваліфікаційного іспиту.
У такий спосіб законодавець запобіг правовій невизначеності щодо регламентації процедури конкурсу на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, що розпочався за іншими правилами до набрання чинності Законом № 3511-IX.
26. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 79-2 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 79-3 Закону № 1402-VIII у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
27. Частина перша статті 83 Закону № 1402-VIII встановлює, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність (частина друга статті 83 Закону № 1402-VIII).
Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України (частина п`ята статті 83 Закону № 1402-VIII).
Частина перша статті 85 Закону № 1402-VIII встановлює, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.
28. У преамбулі Положення визначено, що воно розроблено відповідно до Закону № 1402-VIII і визначає порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення або кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді у межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді в апеляційному суді, вищому спеціалізованому суді або Верховному Суді, а також показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.
Згідно з підпунктами 1.1-1.3 розділу 1 Положення кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики. Метою кваліфікаційного оцінювання є встановлення рівня компетентності, доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді). Завданням кваліфікаційного оцінювання є встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам до посади судді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики згідно з визначеними показниками.
Підпункти 1.6.1, 1.6.2 пункту 1.6 розділу 1 Положення встановлюють, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: складання кваліфікаційного іспиту; дослідження досьє та проведення співбесіди.
Згідно з підпунктами 6.41.1, 6.41.2 пункту 6.41 розділу 6 Положення за результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне з таких рішень: рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді; рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Рішення Комісії про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої його участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді (пункт 6.42 розділу 6 Положення).
29. За правилами частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (частина друга статті 88 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Згідно із частиною п`ятою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів Комісії. Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні.
Частина восьма статті 101 Закону № 1402-VIII передбачає, що рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
30. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що рішення ВККС про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді з моменту його ухвалення спричиняє негативні наслідки для такого кандидата, адже припиняє його участь у конкурсі на цю посаду. Відповідно, таке рішення підлягає оскарженню на підставі статті 88 Закону № 1402-VIII та в порядку, передбаченому КАС України.
Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав для скасування рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25, визначених пунктами 1-3 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII. Водночас оскаржуване рішення з урахуванням доводів позивача у цій справі потребувало всебічної оцінки судом на предмет його відповідності вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
Щодо меж дискреції ВККС
31. Вирішуючи перше ключове у цій справі питання, яке стосується меж дискреції ВККС при реалізації наданих їй законом повноважень у сфері проведення кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного суду та обсягу судового контролю за такими повноваженнями Комісії, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
32. За правилами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
34. Отже, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; чи були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення; чи ухвалене таке рішення неупереджено, добросовісно, розсудливо.
35. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.
Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне нагадати, що завдання ВККС в рамках процедури конкурсного призначення на посаду судді апеляційного суду полягає в тому, щоб сформувати професійний суддівський корпус, який, здійснюючи правосуддя іменем України, має також утверджувати довіру до судової влади. Іншими словами, посада судді передбачає не тільки високий професійний рівень особи, яка займає цю посаду чи претендує на її зайняття, але також відповідні особистісні якості, які необхідні для виконання професійних обов`язків на цій посаді, адже здійснення правосуддя, як і його сприйняття (розуміння таким) у соціумі, вимагає передовсім від «носія» (представника) судової влади (як і від того / тих, хто претендує(-ють) ним / ними стати) дотримуватися гідної поведінки не лише в межах професійної роботи, але й повсякчас, що таким чином має сприяти утвердженню у суспільстві та державі авторитету судової влади та верховенства права.
36. У постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що межі дискреції ВККС щодо вирішення питання про внесення рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві.
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають показувати, наприклад, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.
37. У постанові від 18 квітня 2024 року № 9901/110/19 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що судовий контроль щодо дискреційних повноважень Комісії надати оцінку кандидату на посаду судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України покликаний забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте Комісією рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання). Іншими словами, суд повинен забезпечити, щоб реалізація ВККС дискреційних повноважень при проведенні кваліфікаційного оцінювання не була свавільною. Зазначено, що повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.
38. Вирішуючи спір між сторонами у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище підходи є застосовними і до оцінки ВККС кандидатів на посаду судді за іншими критеріями кваліфікаційного оцінювання [визначеними частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII і підпунктами 1.2 - 1.3 розділу 1 Положення].
39. У контексті аргументів апеляційної скарги Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне звернутись і до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо питання здійснення судового контролю за реалізацією державними органами їхніх дискреційних повноважень.
Так, ЄСПЛ послідовно висловлює правову позицію, згідно з якою надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).
При цьому, досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративних органів, ЄСПЛ виснував, що за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства», від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру», від 02 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії»).
Очевидно, що у процесі прийняття рішення на підставі дискреції мають бути враховані також і фактичні обставини, які супроводжують цей процес. У разі якщо відповідний орган користується своїм дискреційним повноваженням, він не повинен допускати помилок при констатації юридичних фактів. Помилки в оцінці фактичних обставин, неправильні розрахунки, проведені ним, - все це може викликати незаконність (протиправність) прийнятого на підставі дискреції рішення. Подібні наслідки викликають також і випадки, коли під час прийняття акта на підставі дискреції адміністративний орган допускає очевидні прорахунки в оцінках. Очевидна та своєчасно не виправлена помилка уповноваженого адміністративного органу щодо фактичних обставин при прийнятті рішення на підставі дискреції також може свідчити про наявність ознак зловживання владою.
40. Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції ВККС у конкурсній процедурі добору кандидатів на посаду судді апеляційного суду не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Поряд із цим відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема у Законі № 1402-VIII. Суд повинен перевірити, зокрема, чи ухвалене ВККС відповідне рішення з дотриманням установленої процедури, із урахуванням усіх суттєвих та важливих обставин, без проявів свавілля, упередженості чи зловживання дискреційними повноваженнями. У разі встановлення порушень зазначених вимог у суду наявні підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення, не підміняючи при цьому власним розсудом повноваження ВККС.
41. Велика Палата Верховного Суду також не може залишити поза увагою, що рішення відповідача безпосередньо зачіпають право позивача на повагу до приватного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в аспекті доступу до обраної професії та можливості встановлювати і розвивати стосунки професійного характеру. Водночас втручання у право на повагу до приватного життя є таким, що порушує статтю 8 Конвенції, якщо воно не є виправданим за пунктом 2 статті 8 Конвенції як таке, що було здійснене «згідно із законом», переслідує одну або декілька законних цілей, перелічених у ньому, і є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цієї цілі / цих цілей.
Отже, в цій справі перед судом також постало завдання оцінити рішення ВККС, за яким відбулося втручання у приватне життя позивача, за трьома наведеними аспектами за статтею 8 Конвенції (оцінка законності, законної мети та необхідності такого «втручання»).
Щодо дослідження під час співбесіди загальнодоступної інформації, відомості про яку не включено до досьє кандидата на посаду судді
42. Відповідаючи на друге ключове у цій справі питання, Велика Палата Верховного Суду виходить із такого.
43. Як уже зазначалося, порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС (частина п`ята статті 83 Закону № 1402-VIII).
Одним із етапів кваліфікаційного оцінювання є дослідження досьє та проведення співбесіди (пункт 2 частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII).
Частина четверта статті 85 Закону № 1402-VIII визначає перелік інформації та документів, які має містити суддівське досьє. Зокрема, у пункті 17 цієї норми передбачено, що суддівське досьє може містити інші відомості та дані, на підставі яких може встановлюватися відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також будь-яку іншу інформацію щодо судді, визнану рішенням Комісії такою, що підлягає включенню до суддівського досьє.
У свою чергу, частина п`ята статті 85 Закону № 1402-VIII передбачає, що досьє кандидата на посаду судді має містити, зокрема, іншу інформацію та матеріали, визначені пунктами 6, 13-17 частини четвертої цієї статті (пункт 4 вказаної частини).
Відповідно до частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VIII співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.
44. За правилами, встановленими пунктами 2.15-2.16 розділу 2 Положення, показники, визначені пунктами 2.4, 2.8, 2.13 цього Положення, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди. Для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками також може бути досліджено загальновідому і загальнодоступну інформацію.
Пунктом 2.17 Положення передбачено, що у разі якщо інформація (відомості, дані) стосовно судді (кандидата на посаду судді) стала відома під час проведення співбесіди, така інформація (відомості, дані), якщо це можливо, невідкладно долучається членом Комісії - доповідачем до суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) та досліджується для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання.
45. Підпункти 6.21.1-6.21.3 пункту 6.21 розділу 6 Положення встановлюють, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників з метою ухвалення остаточного рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Обговорення відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень (пункт 6.23 розділу 6 Положення). 
Під час співбесіди обов`язково обговорюються із суддею (кандидатом на посаду судді) дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності (пункт 6.24 розділу 6 Положення).
Суддя (кандидат на посаду судді), який проходить кваліфікаційне оцінювання, під час співбесіди має право надавати пояснення з питань, пов`язаних з проходженням кваліфікаційного іспиту, та щодо інформації і документів, що містяться в його досьє, надавати коментарі, документи та інформацію за розділами досьє (пункт 6.27 розділу 6 Положення).
Члени Комісії мають право ставити судді (кандидату на посаду судді) запитання щодо оголошених під час доповіді показників, самостійно знайомитися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє (пункт 6.28 розділу 6 Положення).
46. З аналізу наведених правових норм слідує, що перелік інформації та документів, які може містити суддівське досьє, не є вичерпним. При цьому законодавець наділив ВККС як уповноважений орган, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою, повноваженням на затвердження, зокрема, порядку та методології кваліфікаційного оцінювання. На виконання наданих повноважень Комісією було затверджене Положення та передбачено, що одним із засобів встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання може бути дослідження загальновідомої і загальнодоступної інформації.
47. За визначенням, наведеним у Тлумачному словнику української мови, слово «загальнодоступний, а, е» може вживатися у значеннях: (1) приступний, доступний для всіх (ціною, можливістю користування і т. ін.); (2) зрозумілий для всіх. Слово ж «загальновідомий, а, е» розуміється як усім відомий.
48. З урахуванням наведених визначень наявні підстави для висновку, що загальнодоступною інформацією слід вважати таку інформацію, яка є доступною для всіх, тобто доступ до неї може отримати будь-хто.
Загальновідомою інформацією є така інформація, що є відомою невизначеному колу осіб і не потребує спеціального поширення чи доведення до відома.
49. Велика Палата Верховного Суду висновує, що для цілей кваліфікаційного оцінювання використання та обговорення Комісією у процесі проведення співбесіди із суддею (кандидатом на посаду судді) загальнодоступної і загальновідомої інформації не суперечить приписам Закону № 1402-VIII та відповідає вимогам Положення. Зважаючи на природу такої інформації, відсутні підстави вважати порушеними права судді (кандидата на посаду судді) на завчасне ознайомлення із нею. Поряд з цим у разі, якщо суддя (кандидат на посаду судді) з будь-яких причин не готовий обговорити з Комісією загальновідому і загальнодоступну інформацію, він не позбавлений права заявити клопотання про оголошення перерви (пункт 6.29 розділу 6 Положення). 
50. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 доводить, що дослідження ВККС під час співбесіди із нею відеозапису, розміщеного на ютуб-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_5», за умови відсутності відомостей про цей відеозапис у досьє кандидата на посаду судді, є протиправним. За її позицією, необґрунтоване, без законних підстав розширення відомостей, що досліджуються, може викликати обґрунтований сумнів щодо неупередженості доповідача.
51. Велика Палата Верховного Суду не може погодитися з обґрунтованістю таких доводів позивача, оскільки досліджений Комісією відеозапис був розміщений на публічному ресурсі, доступ до якого може отримати будь-хто. Більше того, цей відеозапис розміщений на належному позивачу ютуб-каналі. 
Кандидат на посаду судді має усвідомлювати, що інформація, оприлюднена ним на загальнодоступному, публічному ресурсі та яка перебуває у відкритому доступі [зокрема, відео на власному ютуб-каналі], може бути предметом уваги Комісії під час вирішення питання про підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Інформацію, добровільно оприлюднену кандидатом на посаду судді у публічному просторі, слід вважати частиною його публічного образу. Відтак така інформація обґрунтовано може бути обговорена членами Комісії під час проведення співбесіди з метою встановлення відповідності кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання.
Довід позивача, що відомості про спірний відеозапис попередньо мали б бути включені до досьє кандидата на посаду судді, підлягає відхиленню, адже пункт 2.16 розділу 2 Положення прямо передбачає, що Комісія може дослідити загальновідому і загальнодоступну інформацію з метою встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками. Вказане Положення станом на час проведення співбесіди із позивачем було оприлюднено у встановленому законом порядку, і ОСОБА_1 вважалася такою, що обізнана з його змістом, і, відповідно, повинна була передбачити, що під час проведення співбесіди з нею може бути досліджена, в тому числі, загальновідома та загальнодоступна інформація. При цьому зміст понять «загальновідомий» і «загальнодоступний» також вказує на відсутність потреби з її попереднього включення до досьє кандидата на посаду судді для цілей ознайомлення із нею. Більше того, у спірному випадку позивач є автором досліджуваної інформації, а тому апріорі вважається ознайомленим з її змістом.
Щодо встановлення відповідності кандидата критеріям кваліфікаційного оцінювання
52. Якщо узагальнити, зі змісту рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 слідує, що самостійною підставою для визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді, стала її невідповідність критерію особистої компетентності. Отриманий позивачем бал становив 36,25 бала (20,25 бала за показником «безперервний розвиток», 16 балів за показниками «рішучість і відповідальність») із 50 можливих, що є нижчим за 75 % (37,5 бала) від максимально можливого. Обґрунтування підстав для виставлення таких балів було наведено Комісією у підпунктах 51.1-51.3 пункту 51 рішення [детально описано в пункті 11 цієї постанови]. При цьому Комісія зазначила у пункті 54 рішення, що надана кандидатом письмово та під час співбесіди інформація не продемонструвала належний рівень рішучості і відповідальності. 
За змістом пунктів 56-68 рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 Комісія дійшла висновку про відповідність ОСОБА_1 критерію соціальної компетентності.
За наслідками оцінки відповідності позивача критеріям професійної етики та доброчесності, Комісія зауважила, що не встановила істотних обставин, які б могли свідчити про невідповідність ОСОБА_1 критеріям професійної етики (пункт 80 рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25), проте знизила по 15 балів за показниками: 
«сумлінність» (твердження ОСОБА_1 про наявність дев`яти років адвокатської практики; пункти 81-86 оскаржуваного рішення); 
«чесність» (незазначення права власності або користування приміщенням у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022-2024 роки та непідтвердження активної участі в законопроєктній роботі щодо законопроєктів № 6466 та № 4772; пункти 87-94 оскаржуваного рішення);
«неупередженість» (тісна та тривала співпраця із Громадською організацією «МИ - ВІННИЧАНИ»; пункти 95, 96 оскаржуваного рішення).
Поряд з наведеним Комісія у пункті 98 рішення від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 виснувала, що кандидат відповідає критерію професійної етики та доброчесності. 
53. Здійснюючи судовий контроль за відповідністю висновків ВККС [у частині оцінки показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання] вимогам статті 2 КАС України та вирішуючи у зв`язку із цим третє ключове у цій справі питання, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що за змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 не наводить обґрунтованих та змістовних доводів у частині незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині висновків, що стосуються оцінки показників «сумлінність», «чесність», «неупередженість» як складових критеріїв професійної етики та доброчесності. Відповідно, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням приписів частини першої статті 308 КАС України переглядає рішення суду першої інстанції лише у частині, що стосується оцінки критерію особистої компетентності та його показників.
(1) щодо показників «рішучість і відповідальність», «безперервний розвиток»
54. Згідно з підпунктами 2.4.1, 2.4.2 пункту 2.4 розділу 2 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.
Пункт 2.5 розділу 2 Положення визначає, що рішучість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) вчасно приймати та не відкладати рішення у значущій для людини ситуації, навіть складні та непопулярні.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику рішучості, якщо вчасно приймає рішення, в тому числі складні та непопулярні; не відкладає рішення навіть попри наявні складнощі; демонструє розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових / понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками.
Відповідно до пункту 2.6 розділу 2 Положення відповідальність - це здатність судді (кандидата на посаду судді) брати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки.
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику відповідальності, якщо вміє оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення; приймає повну особисту відповідальність за свої рішення та їх наслідки; у разі виникнення перешкод та ускладнень не шукає можливості перекласти відповідальність на інших або зняти з себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини.
За визначенням, наведеним у пункті 2.7 розділу 2 Положення, безперервний розвиток - це свідомі та послідовні зусилля судді (кандидата на посаду судді) щодо професійного саморозвитку. 
Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику безперервного розвитку, якщо він об`єктивно оцінює свої сильні сторони та зони розвитку; запитує та відкрито сприймає зворотний зв`язок; виносить уроки з досвіду, зокрема з власних помилок, та коригує свої підходи та поведінку; має (принаймні усно) сформований план розвитку, визначає пріоритети щодо власного розвитку; регулярно займається саморозвитком, зокрема відвідує заходи з підвищення кваліфікації (тренінги, навчання, професійні конференції тощо); займає та підтримує активну позицію у фаховому середовищі, зокрема виконує наукові роботи та/або бере участь у проєктах юридичного спрямування, пише статті, колонки або блоги на правову тематику тощо.
55. За правилами пункту 5.1 розділу 5 Положення відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам.
Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення.
Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності (пункт 5.2 розділу 5 Положення).
За змістом пункту 5.5 розділу 5 Положення суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Вага критерію особистої компетентності та його показників визначена таким чином: особиста компетентність - 50 балів, з яких рішучість і відповідальність - 25 балів, безперервний розвиток - 25 балів (пункт 5.6 розділу 5 Положення).
За правилами пункту 5.7 розділу 5 Положення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» здійснюється Комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала. У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі палати обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок членів палати, які брали участь у співбесіді під час кваліфікаційного оцінювання, без урахування однієї найвищої та однієї найнижчої оцінки.
56. Із змісту наведених правових положень слідує, що ВККС на виконання наданих їй частиною п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII повноважень визначила, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності встановлюється шляхом оцінки кожного окремо та у сукупності показників «рішучість і відповідальність» та «безперервний розвиток».
Зміст означених вище показників вказує, що особиста компетентність судді (кандидата на посаду судді) проявляється у поєднанні умінь, зокрема, вчасно ухвалювати рішення [незважаючи на їх складність чи умови, в яких вони приймаються]; брати на себе відповідальність за ухвалені рішення та усвідомлювати їх наслідки; постійно розвиватися у професійній діяльності, при цьому адекватно сприймаючи критику на свою адресу.
Ці показники оцінюються членами ВККС за їх внутрішнім переконанням, яке за своєю суттю є певним (позитивним чи негативним) стійким уявленням (судженням) члена Комісії про особистість судді (кандидата на посаду судді), що має бути сформованим на підставі повної, всебічної та об`єктивної оцінки відомостей та пояснень, що містяться у досьє та які надані під час проведення співбесіди. Поряд із цим не можна залишити поза увагою, що означені показники неможливо виміряти за певними сталими формулами чи іншими кількісними чи якісними критеріями, відтак вони оцінюються саме на підставі професійного судження членів Комісії. При цьому ВККС є спеціально уповноваженим органом, якому законодавець надав дискреційні повноваження із оцінювання суддів (кандидатів на посаду судді) на відповідність критеріям кваліфікаційного оцінювання.
Слід зазначити, що ВККС вільна у виборі будь-яких підстав, з огляду на які вона може засумніватися у можливості виставлення судді (кандидату на посаду судді) максимального бала за показниками «рішучість і відповідальність», «безперервний розвиток». Однак така свобода (дискреція) суб`єкта владних повноважень у наданні оцінки компетентностям судді (кандидата на посаду судді) не є абсолютною і обмежується обов`язком Комісії сформувати свій висновок на підставі повної і всебічної оцінки всіх істотних фактичних обставин. Відповідний висновок Комісії має бути логічним, раціональним і таким, що не видається свавільним для стороннього спостерігача. 
(2) щодо виставлених ОСОБА_1 балів за критерієм особистої компетентності 
57. За змістом оскаржуваного рішення Комісія у підпункті 51.1 пункту 51 вказала, що наведені кандидатом приклади рішучості описуються без чіткої демонстрації моральної дилеми чи необхідності прийняття рішень щодо них у складних умовах. Також кандидат не продемонструвала і прикладів застосування понаднормових зусиль.
У підпункті 51.2 пункту 51 оскаржуваного рішення ВККС вказала, що ОСОБА_1 , стверджуючи у відео, розміщеному на ютуб-каналі, що має 9 років адвокатської практики, у відповідь на запитання члена Комісії спочатку не визнає цього факту (вказує, що «не пригадує»), а потім називає це обмовкою у прямому ефірі. У зв`язку із цим Комісія виснувала, що кандидат демонструє намагання уникнути відповідальності за власні слова.
У підпункті 51.3 пункту 51 оскаржуваного рішення Комісія висловила зауваження, що кандидат «формує етичні орієнтири студентів», однак під час співбесіди вона не змогла конкретизувати, як саме це відбувається. Лише після уточнюючих запитань пояснила, що йдеться про факультативну гурткову діяльність. Такі узагальнення, на переконання Комісії, можуть свідчити про тенденцію до декларативності без фактичного наповнення.
58. Як уже зазначалося, оцінка таких особистісних якостей кандидата, як рішучість і відповідальність, ґрунтується на внутрішньому переконанні та професійному судженні членів Комісії. 
Із змісту доводів, що наводилися ОСОБА_1 протягом судового розгляду справи, слідує, що остання фактично не погоджується із негативним результатом оцінки Комісією спірних показників. Водночас ґрунтовних доводів чи обставин, які б вказували, що члени Комісії не вислухали певних її пояснень чи залишили їх поза увагою, не наводить. Із співбесіди Комісії з ОСОБА_1 слідує, що під час її проведення останній члени ВККС ставили відповідні питання, у тому числі й ті, що стосувалися показників рішучості і відповідальності. На вказані запитання позивач надала відповіді, які вважала за необхідне. 
За наслідками оцінки цих відповідей Комісія виснувала, що наведені ОСОБА_1 приклади описані без чіткої демонстрації моральної дилеми, необхідності прийняття рішень щодо них у складних умовах та без прикладів застосування понаднормових зусиль. Епізод із розміщеним на ютуб-каналі відео Комісія розцінила як такий, що свідчить про намагання кандидата уникнути відповідальності за свої слова.
59. Суд першої інстанції правильно вказав, що Комісія в оскаржуваному рішенні обґрунтувала свої висновки, а суд не вправі переоцінювати ці критерії за своїм внутрішнім переконанням.
Довід ОСОБА_1 , що не всім її відповідям на запитання була надана оцінка за змістом оскаржуваного рішення, підлягає відхиленню, оскільки відсутність у рішенні детальної відповіді на всі аргументи судді (кандидата на посаду судді) не є свідченням того, що такі не були враховані Комісією під час ухвалення рішення. Достатнім є те, щоб рішення містило логічне і раціональне обґрунтування, з якого можна встановити ті мотиви, які вплинули на ухвалення остаточного рішення Комісією.
60. Щодо показника «безперервний розвиток» в оскаржуваному рішенні члени Комісії проставили позивачу такі бали: «20», «20», «22», «19», «23», «19». У підсумку розрахований за правилами пункту 5.7 Положення бал за вказаним показником становив 20,25 бала. Та обставина, що члени Комісії в рішенні від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 не вказали підстав, з огляду на які за цим показником не було виставлено саме максимальний бал, та не обговорили із позивачем цей показник під час співбесіди, жодним чином не може свідчити, що ВККС не врахувала під час ухвалення рішення в цій частині надану ОСОБА_1 інформацію, яка стосується її безперервного розвитку, та не оцінила її з урахуванням наданих під час співбесіди пояснень.
Слід також зазначити, що запроваджене Комісією оцінювання із виставленням балів передбачає, що члени Комісії виставляють оцінку на підставі внутрішнього переконання, сформованого за результатами аналізу матеріалів досьє та співбесіди. Сам факт виставлення учаснику конкурсу не максимального бала з можливих за показниками критерію особистої компетентності не створює для Комісії обов`язку в усіх випадках обґрунтовувати підстави невиставлення саме максимального бала.
61. У підсумку Велика Палата Верховного Суду не може не погодитися з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що викладені Комісією в оскаржуваному рішенні висновки не є довільними чи нераціональними. Такі висновки не видаються свавільними чи необґрунтованими. Підстав вважати, що ВККС вийшла за межі наданих їй дискреційних повноважень чи вдалась до зловживання ними, немає.
62. Посилання апеляційної скарги на те, що пункти 79 і 82 оскаржуваного рішення суду першої інстанції містять суперечливі висновки, Велика Палата Верховного Суду відхиляє. Так, у пункті 79 суд першої інстанції фактично констатував, що викладені ВККС в рішенні від 06 травня 2025 року № 7/ас-25 мотиви не суперечать тій інформації, що отримали члени Комісії від ОСОБА_1 під час співбесіди. Такий висновок не можна вважати самостійним висновком суду щодо відповідності чи невідповідності ОСОБА_1 показникам критерію особистої компетентності. Натомість у пункті 82 рішення суд правильно вказує на те, що дотримується меж судового контролю та не має повноважень переоцінювати критерій особистої компетентності за внутрішнім переконанням. 
63. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що судовий контроль за рішеннями Комісії не має всеосяжного характеру і не передбачає повторного оцінювання судом рівня відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію кваліфікаційного оцінювання. Судове втручання можливе у випадках порушення процедури оцінювання, перевищення Комісією своїх повноважень або ухвалення рішення неповноваженим складом, а також у випадках ухвалення рішення за явної його необґрунтованості та свавільності висновків. У всіх інших випадках оцінка критерії кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) належить до дискреційних повноважень Комісії.
У спірній ситуації зміст наявних у справі доказів та наданих сторонами пояснень не дає підстав вважати, що Комісія, ухвалюючи рішення щодо непідтвердження ОСОБА_1 здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм особистої компетентності, діяла свавільно, неправильно встановила фактичні обставини чи не врахувала суттєві відомості, повідомлені кандидатом. Сама ж по собі незгода позивача з негативним для себе результатом проходження конкурсної процедури та висновками Комісії, за відсутності наведених вище виняткових обставин, не може слугувати підставою для втручання суду у дискреційні повноваження Комісії.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, дотримався норм процесуального права та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року відповідає вимогам статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в цьому рішенні, не містять підстав для його зміни чи скасування.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
64. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
65. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права (частина перша статті 316 КАС України).
66. Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з правильним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки в частині розподілу судових витрат
67. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 990/261/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач М. М. Гімон 
Судді:	О. О. Банасько О. Л. Булейко І. А. Воробйова О. А. Губська А. А. Ємець В. В. Король С. І. Кравченко О. В. Кривенда М. В. Мазур		С. Ю. Мартєв Н. М. Мартинюк К. М. Пільков С. О. Погрібний Т. Г. Стрелець І. В. Ткач О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич