ф
УХВАЛА

05 березня 2026 року 
м. Київ

справа №460/8651/25
адміністративне провадження №Зі/990/40/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н. В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М., визначених для розгляду справи №460/8651/25 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія Головного сервісного центру МВС) (далі - Регіональний сервісний центр), в якому просив:
- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру щодо відмови у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нової довідки про розмір грошового забезпечення, розрахованого відповідно до вимог статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі - постанова КМУ №704) із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови КМУ №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 2023 рік для проведення з 01 лютого 2023 року перерахунку основного розміру пенсії;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII для перерахунку пенсії з урахуванням положень постанови КМУ №704, із зазначенням відомостей про розмір посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови КМУ №704, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, у розмірах у відсотках, встановлених для відповідної категорії військовослужбовців за відповідною посадою та обчислених з урахуванням розмірів встановлених окладів станом на 2023 рік, для здійснення перерахунку пенсії з 01 лютого 2023 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Регіональний сервісний центр 05 грудня 2025 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Берназюк Я.О., судді Чиркін С.М. та Шарапа В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та витребувано справу №460/8651/25 з Рівненського окружного адміністративного суду.
01 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М., які визначені автоматизованою системою документообігу для розгляду справи №460/8651/25.
За наслідками вирішення питання про обґрунтованість заявленого відводу Верховний Суд постановив ухвалу від 03.03.2026, якою визнав необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. від касаційного розгляду адміністративної справи №460/8651/25 та передав заяву до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду питання про відвід.
За наслідками автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу Шевцовій Н. В.
Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М від касаційного розгляду справи №460/8651/25, суддя-доповідач зазначає таке.
У заяві про відвід ОСОБА_1 стверджує, що колегія суддів припустилася фактичних перекручень у тексті ухвали про відкриття провадження від 17 грудня 2025 року. Зокрема, у документі зазначено, що касаційна скарга була подана 05 грудня 2025 року, що призвело до висновку про пропуск процесуального строку. Проте, згідно з даними підсистеми ЄСІКС «Електронний суд», скарга була подана відповідачем 08 грудня 2025 року. На думку заявника, таке розходження свідчить про фальсифікацію об`єктивних даних з метою упередженого сприяння стороні відповідача.
Також позивач вважає обґрунтованим мотивом для відводу суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. їхню участь у розгляді аналогічної справи №520/5814/24. У тій справі Верховний Суд задовольнив позовні вимоги військового пенсіонера, однак вказані судді висловили окремі думки, у яких фактично заперечили право позивача на отримання оновленої довідки для перерахунку пенсії. Заявник вважає, що публічне висловлення такої позиції, яка суперечить інтересам позивачів у подібних правовідносинах, доводить їхню небезсторонність під час розгляду його справи. 
Сумнів у неупередженості за об`єктивним критерієм заявник обґрунтовує, посилаючись на Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування «об`єктивного критерію» безсторонності суду. Мотивом, на думку заявника, є наявність очевидних обставин, які викликають обґрунтований сумнів у незалежності суддів. Оскільки судді вже виявили свою негативну позицію щодо суті спору в аналогічних справах та допустили помилки в датах на користь відповідача, заявник вважає неможливим їхню подальшу участь у розгляді справи на засадах верховенства права.
Усі наведені у заяві обставини викликають сумнів у ОСОБА_1 у неупередженості та об`єктивності суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. щодо подальшого розгляду справи №460/8651/25.
Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згадані вище твердження ОСОБА_1 суд оцінює в контексті підстави для відводу судді, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України, згідно з яким суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини (справи "Білух проти України", заява №33949/02, пункт 49; "Fey v. Austria", заява №14396/88, пункти 27, 28 та 30; "Wettstein v. Switzerland", заява №33958/96, пункти 42-43, "Pullar v. United Kingdom", заява №22399/93, пункт 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Щодо доводів заявника про розбіжність у датах подання касаційної скарги суд зазначає, що згідно з довідкою про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи, електронна копія постанови апеляційного суду надійшла до електронного кабінету відповідача 05 листопада 2025 року о 22:20. Відповідно до частини шостої статті 251 КАС України документ, доставлений після 17:00, вважається врученим наступного робочого дня, тобто 06 листопада 2025 року.
Тридцятиденний строк на касаційне оскарження, передбачений статтею 329 КАС України, спливав 06 грудня 2025 року, що припадав на вихідний день (суботу), тому відповідно до частини шостої статті 120 КАС України останнім днем строку є 08 грудня 2025 року.
Зазначення в ухвалі Верховного Суду від 17 грудня 2025 року дати 05 грудня 2025 року є технічною опискою, яка не вплинула на правильність вирішення питання щодо дотримання строку касаційного оскарження та може бути виправлена в порядку статті 253 КАС України. Сама по собі така неточність не свідчить про упередженість суду та не є підставою для відводу.
Щодо доводів заявника про висловлення суддями Берназюком Я.О. та Чиркіним С.М. окремих думок у справі №520/5814/24 суд зазначає, що право судді на окрему думку є гарантією його незалежності та передбачене статтею 34 КАС України і Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Висловлення суддями власної правової позиції у формі окремої думки є реалізацією їхніх професійних повноважень.
Наявність у судді сформованого правового підходу до певної категорії спорів сама по собі не свідчить про його заінтересованість у результаті розгляду конкретної справи та не може бути підставою для відводу.
Водночас обставини, на які посилається заявник, не можуть вважатися обґрунтованою підставою для беззаперечного висновку, що судді Берназюк Я.О. та Чиркін С.М., визначені для розгляду справи №460/8651/25, можуть проявити упередженість або необ`єктивність при її розгляді. Твердження заявника про можливу упередженість та необ`єктивність суддів ґрунтується лише на припущеннях, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає про відсутність підстав, передбачених статтею 36 КАС України, для відводу суддів Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М. від участі в розгляді справи № 460/8651/25.
Керуючись статтями 36, 37, 40 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Берназюка Я.О. та Чиркіна С.М., визначених для розгляду справи №460/8651/25 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. В. Шевцова