ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/1162/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т. М. (головуючої), Бенедисюка І. М., Власова Ю. Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О. В.
представників учасників справи:
позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "УСГ", позивач) - не з`явився,
відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра", відповідач, скаржник) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра"

на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 (головуючий - суддя Пушко І. І.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 (головуючий - суддя Крестьянінов О. О., судді: Лакіза В. В., Мартюхіна Н. О.)

у справі за позовом ПрАТ "Страхова компанія "УСГ"
до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра"
про стягнення 143 843,85 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

ВСТУП

На розгляд Верховного Суду поставлено питання перевірки застосування норм права, які регламентують відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст обставин справи

1.1. ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" звернулося до суду з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" про стягнення 143 843,85 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

1.2. Господарський суд Полтавської області ухвалою від 17.06.2025 вказану позовну заяву прийняв до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

1.3. До суду першої інстанції від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки 24.06.2025 Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) сплачено заборгованість відповідача у сумі 143 843,85 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в порядку статті 130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

1.4. До суду першої інстанції від відповідача надійшли заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні вимог про покладення на нього витрат на правничу допомогу.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд Полтавської області ухвалою від 15.07.2025 закрив провадження у справі № 917/1162/25; стягнув з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на користь ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" 4000,00 грн витрат на правничу допомогу та повернув ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" з Державного бюджету України 2422,40 грн судового збору.

2.2. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішення, ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі №917/1162/25; прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення судових витрат.

2.3. Східний апеляційний господарський суд постановою від 12.08.2025 апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі № 917/1162/25 - без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" 28.08.2025 та 29.08.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційними скаргами, які є тотожні та розглядаються Судом як одна, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі №917/1162/25 в частині стягнення судових витрат з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на професійну правничу допомогу та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2025.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі (нова редакція) ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та зазначає, що:

- є наявність правової проблеми, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та порушує питання, яке, на його думку, безпосередньо стосується допустимості стягнення судових витрат (зокрема витрат на правничу допомогу) у ситуаціях, коли спір фактично ще не виник, а позивач не реалізував належним чином своє право до подачі позову, у тому числі не надав відповідачу можливості добровільного виконання потенційного зобов`язання та з подальшим її мотивування у касаційній скарзі;

- суди попередніх інстанцій допустили грубе порушення норм матеріального права, неправильно застосувавши положення Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та помилково визначили правові підстави для стягнення судових витрат у цій справі.

4.2. Крім того, скаржник у касаційній скарзі покликається на порушення частини другої статті 126 та пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України, оскільки, на його думку, відсутні передумови для застосування цих норм - розгляд справи по суті та встановлення фактичних і правових підстав для розподілу судових витрат, що узгоджується з абзацом 2 частини другої статті 287 ГПК України.

5. Позиція інших учасників справи 

5.1. ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Верховний Суд ухвалою від 25.09.2025 відкрив касаційне провадження у справі № 917/1162/25 за касаційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

6.2. Верховний Суд ухвалою від 25.11.2025 зупинив касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 у справі № 917/1162/25 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1161/25.

6.3. Верховний Суд ухвалою від 23.03.2026 поновив касаційне провадження у справі № 917/1162/25 та призначив її до розгляду на 31.03.2026; надав учасникам справи право подати у строк до п`яти днів з дня отримання цієї ухвали письмові пояснення щодо предмета та меж касаційного оскарження з огляду на справу №917/1161/25.

6.4. До Суду 27.03.2026 від ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" надійшли письмові пояснення, які Суд з огляду на статтю 42 ГПК України протокольною ухвалою від 31.03.2026 долучив до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України. 

6.5. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.6. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.7. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанцій 

7.1. Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала місцевого господарського суду, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини третьої статті 130 ГПК України у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

7.2. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при постановленні оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд зазначає таке.

7.3. Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу та вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (частина четверта статті 231 ГПК України).

7.4. Так, статтею 130 ГПК України врегульовано розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

7.5. Частиною третьою статті 130 ГПК передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

7.6. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25 (до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у цій справі) сформулювала висновки щодо застосування частини 3 статті 130 та пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України, які відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України підлягають врахуванню у цій справі.

7.7. Так, у означеній постанові об`єднана палата виснувала таке:

"(1) у позивача виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи не лише у випадку відмови позивача від позову у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, але й у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України у разі, якщо відсутність предмета спору виникла у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем;

(2) при цьому немає значення, чи було провадження закрито за клопотанням позивача, відповідача чи з ініціативи суду; 

(3) у разі задоволення позовних вимог третьою особою, а не відповідачем, право на відшкодування витрат залежить від підстав здійснення такого задоволення третьою особою, які підлягають дослідженню та оцінці судом. При цьому за загальним правилом добросовісний позивач вправі розраховувати на можливість відшкодування йому витрат на правничу допомогу, понесених ним до моменту закриття провадження у справі".

7.8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у цій справ від позивача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки 24.06.2025 МТСБУ сплатило заборгованість відповідача у сумі 143 843,85 грн.

7.9. Отже, місцевий господарський суд закрив провадження у справі № 917/1162/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та поклав на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

7.10. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу виснував, що місцевий господарський суд постановив оскаржувану ухвалу на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, оскільки отримав докази про сплату після відкриття провадження у справі заборгованості, яка є предметом спору, а також заяву позивача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, що в сукупності свідчить про можливість застосування до спірних правовідносин частини третьої статті 130 ГПК України та розглянути питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правову допомогу, понесених за наслідками звернення з даним позовом до суду.

7.11. Однак Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині покладення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на таке.

7.12. Як зазначено об`єднаною палатою у постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25, норми частини третьої статті 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору. Для визначення того, чи підлягає у цьому конкретному випадку застосуванню норма частини третьої 130 ГПК України, необхідно порівняти обставини, встановлені у межах цієї справи, із ключовими елементами, зазначеними у нормі права. Лише у разі співпадіння всіх елементів у їх сукупності можна дійти висновку, що норма підлягає застосуванню. Оскільки у справі відсутня заява Позивача про відмову від позову, то очевидно, що застосування першого речення частини третьої статті 130 ГПК України виключається. Буквальний аналіз другого речення частини третьої статті 130 ГПК України показує, що для її застосування - щоб суд присудив стягнення з відповідача понесені позивачем витрати у справі - необхідними є наявність таких складових елементів (умов): 1) позивач не підтримує своїх вимог; 2) це відбулося внаслідок їх (вимог) задоволення, яке в свою чергу має бути здійснене 3) відповідачем 4) після пред`явлення позову.

7.13. Об`єднана палата зауважила, що зазначення у нормі права, викладеній у другому реченні частини третьої статті 130 ГПК України, вказівки на те, що для стягнення судових витрат з відповідача умовою є задоволення позовних вимог саме відповідачем, має юридичне значення. Так, задоволення після пред`явлення позову позовних вимог відповідачем фактично є свідченням того, що відповідач: 1) погодився з тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, 2) визнає позовні вимоги. Іншими словами, задоволення позовних вимог відповідачем суд може вважати свідченням того, що пред`явлення позову цим позивачем до цього відповідача відбулося внаслідок неправомірного діяння відповідача, що і виступає підґрунтям необхідності покладення на такого відповідача судових витрат із розгляду справи. Однак те, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок того, що предмет спору перестав існувати після задоволення позовних вимог іншою особою - не відповідачем у справі, - саме по собі не може бути ані свідченням обґрунтованості позову, ані свідченням неправомірної поведінки відповідача у межах конкретного спору. Вирішення питання про відшкодування понесених позивачем витрат у разі закриття провадження у справі залежить від фактичних обставин, які стали підставою для такого закриття.

7.14. Як убачається з матеріалів цієї справи, виконання спірного зобов`язання здійснено не відповідачем, а іншою особою (МТСБУ), яке не є стороною у цій справі.

7.15. За обставинами справи, що переглядається, відносини між сторонами у справі, а також відносини сторін з третьою особою, яка здійснила виплату позивачу у межах цього спору, перебувають у сфері правового врегулювання Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким, зокрема, врегульовано порядок взаємодії між страховиками та МТСБУ щодо виконання їхніх зобов`язань з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

7.16. У цій справі МТСБУ здійснило виплату позивачу згідно з процедури, передбаченої вказаним законом, та у відповідності до визначеної законом правосуб`єктності. Водночас у цій справі судами попередніх інстанцій не було встановлено, що відповідач діяв з порушенням визначеного спеціальним законом порядку, що в свою чергу призвело до виникнення спору між сторонами. Іншими словами, факт виплати спірної суми страхового відшкодування, здійсненої МТСБУ у межах приписів норм спеціального закону відповідно до своєї правосуб`єктності, не може вважатися підтвердженням необґрунтованих дій відповідача у цій справі та обґрунтованості заявлених позовних вимог позивача до відповідача.

7.17. Відтак, у межах цього спору задоволення позовних вимог не відповідачем, а іншою особою, свідчить про те, що предмет спору у справі перестав існувати, що може бути підставою для винесення судом ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, однак це не може бути підставою для застосування частини третьої статті 130 ГПК України та покладення на такого відповідача судових витрат із розгляду справи. 

7.18. Отже, у цій справі позовні вимоги були задоволені не відповідачем, а іншою особою - МТСБУ, тому немає підстав для застосування у цьому конкретному випадку норми частини третьої статті 130 ГПК України та стягнення з відповідача понесених позивачем у справі судових витрат.

7.19. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку про порушення судами попередніх інстанцій норми процесуального права - частини третьої статті 130 ГПК України. Висновки судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у цій справі на підставі частини третьої статті 130 ГПК України є такими, що не відповідають вказаній нормі законодавства, а тому оскаржувані судові рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині про відмову у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

7.20. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень процесуального законодавства колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про порушення норм права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є частково обґрунтованими з означених у цій постанові міркувань.

7.21. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу Судом відхиляються з огляду на мотиви та міркування, які викладені у цій постанові.

7.22. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

9.2. Відповідно до частин 1, 2 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

9.3. Враховуючи те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, колегія судів дійшла висновку ухвалу суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

10. Судові витрати

10.1. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, з огляду на задоволення касаційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра", судовий збір, понесений скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладається на ПрАТ "Страхова компанія "УСГ" із застосуванням коефіцієнта 0,8. 

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2025 у справі № 917/1162/25 скасувати.

3. У скасованій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (код ЄДРПОУ (30859524) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" (код ЄДРПОУ 21870998) 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору за подання касаційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов