ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 924/1282/13 (924/215/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Васьковського О.В., Огородніка К.М.,
за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг",
арбітражний керуючий - Глеваський Віталій Васильович, (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.),
відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-Авто",
представник відповідача - Ісаєнко О.В., адвокат за ордером,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "УкрСиббанк",
представник третьої особи - Горобець О.В., адвокат за довіреністю,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-Авто"

на рішення Господарського суду Хмельницької області
від 10.09.2025
у складі судді: Крамар С.В.,

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 25.11.2025 
у складі колегії суддів: Миханюк М.В. (головуюча), Коломис В.В., Юрчук М.І.,

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-Авто"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "УкрСиббанк"
про витребування транспортного засобу

в межах справи за заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Київ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг"
про банкрутство,-
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст руху справи
1. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 28.10.2013 порушено провадження у справі №924/1282/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" (далі - ТОВ "Євро Лізинг", боржник, позивач), введено процедуру розпорядження майном боржника.
2. Постановою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2015 визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута.
3. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 12.12.2018 ліквідатором ТОВ "Євро Лізинг" у справі № 924/1282/13 призначено арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича (далі - арбітражний керуючий Глеваський В.В., ліквідатор).
4. 05.03.2025 на адресу суду першої інстанції від ТОВ "Євро Лізинг" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Глеваського В.В. надійшла позовна заява до ТОВ "Сіріус-Авто" про витребування транспортного засобу (автомобіль LEXUS LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ).
5. Зазначений позов обґрунтовано мотивовано тим, що в межах ліквідаційної процедури, введеної 23.07.2015, без погодження із забезпеченим кредитором АТ "УкрСиббанк", було здійснено перереєстрацію (відчуження) зазначеного транспортного засобу.
6. Водночас, про перебування зазначеного майна боржника у володінні ТОВ "Сіріус-Авто" ліквідатору стало відомо лише у червні 2024 року, після отримання листа АТ "Укрсиббанк" від 25.06.2024.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
7. 04.07.2008 між АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є АТ "УкрСиббанк") та ТОВ "Євро Лізинг" (заставодавець) був укладений Договір застави транспортних засобів №132065, відповідно до п.1.1 розділу 1 якого ТОВ "Євро Лізинг" передає у заставу рухоме майно транспортні засоби, наведені у Додатку 1 до цього договору, які є власністю заставодавця на підставі свідоцтв про реєстрацію. Заставою забезпечується виконання у повному обсязі усіх грошових зобов`язань за Кредитним договором №11368111000 від 04.07.2008.
8. 03.10.2008 на підставі Додаткової угоди №20, якою Додаток 1 До Договору застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008 був викладений у новій редакції, до переліку заставного майна був включений автомобіль Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
9. 07.04.2015 між АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Євро Лізинг" до Договору застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008 було підписано Додаткову угоду №29, якою додаток 1 до Договору викладається у новій редакції, кількість транспортних засобів, переданих АТ "УкрСиббанк" у заставу зменшується до 101 і відповідно зменшується вартість предмету застави. У переліку транспортних засобів, які передані у заставу АТ "УкрСиббанк", знаходиться автомобіль Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_2 .
10. За наданою інформацією Головного сервісного центру МВС від 22.10.2024 №22/10/24-6 транспортний засіб Lexus LX 570 (номер кузову НОМЕР_2 ) зареєстровано за ТОВ "Сіріус Авто" 05.03.2016 на підставі нотаріально оформленого договору купівлі-продажу від 26.02.2016 №3282/8041. Доданими до листа Результатами аналітичного пошуку ТЗ по "НАІС ДДАІ" МВС України підтверджено, що попередню реєстрацію цього транспортного засобу було здійснено за ТОВ "Євро Лізинг".
11. За змістом листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від №12633 документи, які стали підставою для проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами у 2016 році, знищені за закінченням строку їх зберігання.
12. 05.07.2016 ухвалою Господарського суду Хмельницької області у справі №924/1282/13 транспортні засоби, зареєстровані за ТОВ "Євро-Лізинг", зокрема і автомобіль Lexus LX570 (номер шасі НОМЕР_2 ), було оголошено у розшук.
13. 13.03.2017 реєстратором Філії м. Києва та Київської області ДП "Національні інформаційні системи" Кондратюк В.С. на підставі Додаткової угоди №29 від 07.04.2015 до Договору застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008 повторно внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля Lexus LX570, номер шасі НОМЕР_2 .
14. За змістом витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 16.05.2025 транспортний засіб Lexus LX 570 (державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ) з 09.07.2008 перебуває у заставі (боржник ТОВ "Євро Лізинг", обтяжувач - АТ "УкрСиббанк").
Короткий зміст рішення місцевого суду
15. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі №924/1282/13 (924/215/25) позов задоволено;
витребувано в ТОВ "Сіріус-Авто" (код ЄДРПОУ 32555154) на користь ТОВ "Євро Лізинг" (ідентифікаційний код 32774741) транспортний засіб - автомобіль LEXUS LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;
стягнуто з ТОВ "Сіріус-Авто" (код ЄДРПОУ 32555154) на користь ТОВ "Євро Лізинг" (ідентифікаційний код 32774741) 13 560,00 грн витрат зі сплати судового збору.
16. Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ліквідатора про витребування спірного транспортного засобу з огляду на те, що:
- спірний транспортний засіб було придбано відповідачем за відплатним договором та його продавцем було ТОВ "Євро Лізинг". Інших доказів, які б свідчили про обставини та умови купівлі-продажу автомобіля матеріали справи не містять, а представниками сторін не подано в судове засідання;
- на час реєстрації транспортного засобу чинним був Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 16.01.2016), з урахуванням частини першої статті 38 та частини першої статті 44 якого, ТОВ "Сіріус Авто" не можна вважати добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України;
- згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 16.05.2025 спірний транспортний засіб Lexus LX 570 перебуває у заставі (обтяжувач - АТ "УкрСиббанк");
- за два роки перебування справи на стадії розпорядження майном, керівництвом та власником ТОВ "Євро Лізинг" було незаконно розпродано 75 % всіх транспортних засобів (в тому числі і тих, які передані в заставу) але грошові кошти, отримані від такого продажу, кредиторам не направлялись, автомобілі були продані невідомими особами поза волею законного керівництва компанії. Такі дії керівництва та власників ТОВ "Євро Лізинг" призвели до того, що Господарським судом Хмельницької області 05.07.2016 було оголошено в розшук 325 транспортних засобів, які належать банкруту, і місцезнаходження яких невідоме. Розшук цих транспортних засобів триває і зараз;
- при виконанні обов`язків розпорядника майна у справі арбітражний керуючий Головачев І.М. не діяв в інтересах кредиторів, затягував розгляд справи, не проводив інвентаризацію майна боржника, для того, щоб керівництво та власники ТОВ "Євро Лізинг" могли продати якомога більше активів та майна компанії, тому був відсторонений судом від виконання обов`язків розпорядника майна у справі;
- враховуючи перешкоджання керівництва ТОВ "Євро Лізинг" в передачі документів, печатки, значний об`єм активів, що потребувало значного часу для отримання документів щодо майна банкрута, аналізу правомірності його вибуття, вжиття заходів для його розшуку тощо, що було об`єктивною перешкодою в поданні такого позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для не застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Також суд врахував факт поширення на території України з 11.03.2020 коронавірусної хвороби та введенням на всій території України з 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
17. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Сіріус-Авто" на рішення господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/1282/13 (924/215/25) залишено без задоволення;
рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі №924/1282/13 (924/215/25) залишено без змін.
18. Апеляційний господарський суд з огляду на встановлені обставини погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позов ТОВ "Євро Лізинг" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Глеваського В.В. до ТОВ "Сіріус-Авто" про витребування транспортного засобу підлягає задоволенню.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ 
19. ТОВ "Сіріус-Авто" 12.12.2025 звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 924/1282/13(924/215/25).
20. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 924/1282/13 (924/215/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025.
21. Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2026 відкрито касаційне провадження, датою проведення судового засідання визначено 24.03.2026.
22. Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2026 задоволено Заяву ліквідатора ТОВ "Євро Лізинг" арбітражного керуючого Глеваського В.В. про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
23. Від представника АТ "Укрсиббанк" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник банку просив залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 924/1282/13 (924/215/25) без змін, а касаційну скаргу ТОВ "Сіріус-Авто" без задоволення.
24. Відзив обґрунтовано тим, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 752/5281/20 та від 11.12.2023 у справі № 607/8879/21, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі. 
25. Також у відзиві зазначено, що відповідач мав можливість дізнатися про те, що ТОВ "Євро Лізинг" визнано банкрутом та знаходиться у процедурі ліквідації, тому продаж майна такого контрагента може мати певні особливості.
26. Водночас АТ "УКРСИББАНК" не давав згоди на відчуження вказаного автомобіля, тому ТОВ "Євро Лізинг" не мало право відчужувати цей автомобіль без згоди заставодержателя. Також у відзиві зазначено, що на момент придбання спірного автомобіля скаржником, відомості про обтяження цього автомобілю були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тому твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 9, 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є необґрунтованими.
27. Від арбітражного керуючого Глеваського В.В. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ліквідатор просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ТОВ "Сіріус-Авто" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 у справі № 924/1282/13 (924/215/25) та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 924/1282/13 (924/215/25).
28. Відзив мотивовано тим, що; ТОВ "Євро Лізинг" є власником, право власності якого порушене, тому для відновлення цього права подано позов в межах строку позовної давності; транспортний засіб відчужено без дотримання встановленої законом про банкрутство процедури; на відчуження транспортного засобу, який є предметом застави, заставний кредитор (АТ "УкрСиббанк") згоди не надавав; відповідач у справі не є добросовісним володільцем; рішення суду від 10.09.2025 та постанова від 25.11.2025 є законними та обґрунтованими.
29. У судове засідання 24.03.2025 з`явилися представники сторін, третьої особи - банку, які надали пояснення в обґрунтування своїх доводів та заперечень щодо касаційної скарги. 
30. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 № 4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 924/1282/13 (924/215/25) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Доводи ТОВ "Сіріус-Авто"
31. В обґрунтування підстав касаційного оскарження, заявник зазначив, що:
- суди застосували статтю 388 ЦК Україні без врахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №752/5281/20 та від 11.12.2023 у справі №607/8879/21;
- суди застосовали статтю 261 ЦК України без урахування правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №711/802/17 та від 16.08.2018 у справі №520/14722/16-ц;
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували статті 9, 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм відсутній.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
32. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
33. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
34. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятними касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пункті 31 описової частини цієї постанови.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
35. Об`єктом розгляду у цій справі є постанова апеляційної інстанції та рішення місцевого суду, якими задоволено заяву ліквідатора боржника про витребування з володіння відповідача на користь позивача рухомого майна.
36. Аналізуючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, оцінивши доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
37. Верховний Суд звертає увагу, що провадження у справі про банкрутство є самостійним видом судового провадження, який характеризується особливим порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань процедур банкрутства, суб`єктного складу учасників, способів захисту учасників справи про банкрутство, тривалістю судового провадження тощо.
38. Аналіз положень КУзПБ свідчить, що банкрутство - це передбачені законом спеціальні судові процедури, а норми Кодексу є такими, які під час їх зіставлення з нормами загальними повинні мати пріоритет застосування.
39. Тобто, з моменту порушення/відкриття щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ за участю боржника щодо інших законодавчих актів України.
40. За змістом преамбули КУзПБ одним із основних завдань провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника.
41. За цих умов, завдання та цілі, які ставить перед собою провадження у справі про банкрутство мають пріоритет у порівнянні з тими, які характерні для позовного провадження, що визначає своєю цілю відновлення порушених прав та інтересів особи (позивача), яка звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав. Тобто, провадження у справі про банкрутство не лише охоплює права конкретного кредитора чи боржника, а й мають враховувати права і інтереси інших кредиторів та учасників такого провадження.
42. Специфіка справ про банкрутство як судового провадження не можуть ігноруватися та залишатися поза увагою під час розгляду в межах цієї справи позовів за участю боржника, оскільки саме це дозволяє забезпечити реалізацію та виконання завдань, які ставить перед собою таке провадження.
43. Колегія суддів враховує, що через процедури банкрутства можливе задоволення сукупності вимог кредиторів боржника, яке відбувається за рахунок майнових активів боржника.
44. Водночас, максимальне задоволення вимог кредиторів перебуває у прямій залежності з відчуженням майнових активів боржника за найвищою ціною, яка може бути гарантована лише за умови забезпечення та урахування усіх необхідних умов для реалізації зазначеної мети.
45. У процедурах банкрутства суттєве значення має принцип судового нагляду, оскільки з моменту порушення щодо боржника справи про неплатоспроможність він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
46. Зазначений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження майна боржника, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Господарський суд у справах про банкрутство має забезпечити як принцип рівності учасників процедур банкрутства, баланс інтересів боржника і його кредиторів та інших заінтересованих учасників, так і справедливий розподіл майна боржника між кредиторами, що є особливістю процедур банкрутства.
47. Колегія суддів враховує, що позовні вимоги боржника, також і немайнові щодо визнання правочинів недійсними, можуть впливати на формування складу активів боржника з огляду на положення статті 42 КУзПБ, статті 216 ЦК України ((далі - ЦК України), (застосування наслідків з огляду на визнання правочину недійсним)), статті 388 ЦК України (витребування майна від добросовісного набувача після визнання договору недійсним, тобто такі позови можуть прямо вплинути на права кредиторів у справі про банкрутство.
48. З огляду на зазначене, легітимною метою у випадку витребування під час процедури неплатоспроможності нерухомого майна від набувача такого майна на підставі частини першої статті 388 ЦК України можна вважати нагляд за дотриманням інтересів кредиторів щодо погашення їх вимог за рахунок збереженого майна боржника, а також інтересів боржника щодо відновлення його платоспроможності.
49. Водночас, значення віндикації від добросовісного набувача в межах провадження у справі про неплатоспроможність не може розглядатися лише як спосіб наповнення ліквідаційної маси боржника, оскільки захист права власності боржника, з урахуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, презюмується.
51. Такий захист спрямований на попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном саме власником, який набув майно добросовісно, користується таким майном та здійснює належні заходи з метою його збереження та використання за призначенням.
52. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства, тому принципи, проголошені у Конвенції, підлягають застосуванню національними судами.
53. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
54. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:
(1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;
(2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;
(3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.
55. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
56. Також колегія суддів враховує, що критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
57. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії.
58. Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
59. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
60. Частиною першою статті 321 ЦК України, яка кореспондується із статтею 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
61. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
62. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача регулює стаття 388 ЦК України, відповідно до змісту якої:
- якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша цієї статті);
- майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті);
- якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя 3 цієї статті).
63. Аналіз зазначеної норми матеріального права свідчить про те, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих доказів. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
64. Законом передбачено захист прав добросовісних набувачів у разі придбання ними майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Саме законодавець визначив це безумовним правилом, закріпивши його у частині другій статті 388 ЦК України. Зміст зазначеного "обмеження віндикації" ґрунтується на авторитеті держави і суду, рішення якого як найважливіший акт правосуддя є обов`язковим до виконання на всій території України (див. статтю 124 Конституції України; принцип "res judicata").
65. Отже, зміст статті 388 ЦК України дає підстави для висновку про те, що підставою для відмови у задоволенні віндикаційного позову до добросовісного відповідача є продаж спірного майна у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
66. Відтак, з огляду на спірні правовідносини, у цьому випадку витребування спірного майна на підставі статті 388 ЦК України є можливими лише у разі доведення позивачем того, що відповідачі є недобросовісними набувачами спірного майна.
67. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц). Наприклад, наявність оплати з боку добросовісного набувача за спірне майно, з огляду на зміст статті 388 ЦК України, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна від добросовісного набувача.
68. Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас така категорія як "добросовісність", яка належить до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), не може тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.
69. Добросовісність набувача презюмується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку.
70. Суд зазначає, що поширеним є підхід, відповідно до якого добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знала і не могла знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Натомість недобросовісний набувач на момент відчуження спірного майна достеменно знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на момент її відчуження не має права.
71. Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна є такі категорії, як "знав/не знав", "міг знати/не міг знати".
72. За загальним правилом, під поняттям "знав" необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття "міг знати", то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це.
73. Саме об`єктивні характеристики предмета, реалізованого з торгів/аукціону можуть враховуватися при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача у випадку придбання майна на торгах (наприклад, якщо майно містить стійкі заборони відчуження чи наявності прав третіх осіб, якщо ознака випливає з самого певного місцезнаходження земельної ділянки, як із землями водного фонду тощо). Юридичні характеристики - приналежність майна тому чи іншому суб`єкту, встановлення заборон на його відчуження тощо - не є такими об`єктивними характеристиками відповідного майна, які можна було б встановити при зовнішньому його огляді й відповідним чином врахувати. Тим більш, якщо жодної інформації щодо заборони продажу майна не існує; майно реалізується в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
74. Водночас, перевірити відсутність заборон та обмежень можуть саме державний виконавець та організатор торгів, а не їх учасник, який до того ж не має відповідних можливостей (зокрема, не має права знайомитися з матеріалами виконавчого провадження тощо).
75. Особа при купівлі майна має діяти обачно. Однак проста необачність не може виключати добросовісності особи, яка набуває майно через процедури, покликані упевнити її в правомірності відчуження. Продаж майна у порядку виконання судового рішення якраз і належать до числа таких процедур. Наслідки від помилок державних органів не можуть перекладатися на приватних осіб і безумовно свідчити про недобросовісність особи, яка придбала майно на торгах. Інший підхід нівелював би принцип правової визначеності та стабільності цивільного обороту, ставлячи добросовісного учасника обігу в залежність від дій організаторів торгів, які не перебувають під його контролем та покладав би невиправданий тягар на такого учасника.
76. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна необхідно враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч статті 388 ЦК України, а тому втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
77. Колегія суддів Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.06.2025 у справі № 638/17112/21 зазначила, що завдяки "віндикаційному імунітету", який передбачений для майна, проданого чи переданого в порядку виконання судового рішення, досягається охорона прав добросовісної особи, яка набула майно, що було відчужене чи передане на виконання судового рішення, і стабільність цивільного обороту. Якщо майно продається чи передається на виконання судового рішення, то таке рішення набрало законної сили. Виконання судового рішення відбувається відповідно до закону про виконавче провадження. Відчужувачем є не власник майна (оскільки майно продається не по волі власника), а особа, уповноважена державою, виконавець. Саме тому публічна складова відчуження (передання) майна власника має вирішальне значення і свідчить про те, що існують підстави для такого відчуження (передання), та, як наслідок, є підстави для набуття права власності на майно, відчужене чи передане в процесі виконання судового рішення.
78. Отже, для застосування положень статті 388 ЦК України визначальним є не лише питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатності чи неоплатності набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставин, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), але й законність вручання у мирне володіння майном, наявність легітимної мети (виправданість втручання загальним інтересом) та справедливої рівноваги між інтересами захисту права власності та загальними інтересами.
79. Тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору. Встановлення таких обставин безпосередньо впливає на рішення суду за наявності прямо встановленого вибуття спірного майна поза волею власника та набуття майна добросовісним набувачем за відплатним правочином, оскільки дозволить визначити чи є таке втручання пропорційним його меті.
Щодо розгляду касаційної скарги по суті
80. За змістом касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скаржник (відповідач у цій справі) доводив, що є добросовісним набувачем транспортного засобу LEXUS LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що підтверджується укладеним з боржником договору купівлі-продажу від 26.02.2016 №3282/8041, який було посвідчено нотаріально. Водночас скаржник доводив, що обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, свідчать про наявність підстав для застосування позовної давності.
81. Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що в цьому випадку наявні підстави для витребування спірного транспортного з володіння відповідача, а доводи відповідача спростовуються наявними матеріалами справи.
82. Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін, зокрема, з огляду на таке.
83. Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2015 визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута.
84. Водночас, суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які б свідчили, що процедура продажу спірного транспортного засобу відповідала вимогам діючого Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в частині реалізації на користь відповідача належного на праві власності боржнику транспортного засобу, тому дійшли висновку про те, що відчуження спірного транспортного засобу відбулося з порушенням порядку, встановленого зазначеним Законом, а відповідач, за таких обставин не може вважатися добросовісним набувачем.
85. Скаржник у порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76 - 77 ГПК України, зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростував. Також колегія суддів враховує, що в цьому випадку суди попередніх інстанцій не досліджували оригінали документів, які були підставою для реєстрації права власності транспортного на користь відповідача, а відтак враховує неможливість надання судами попередніх інстанцій таким доказам оцінки щодо їх належності та допустимості. Крім того, скаржник не довів, що набув право власності на майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
86. Колегія суддів наголошує, що із введенням процедур банкрутства боржник перебуває в особливому правовому режимі, який суттєво обмежує його господарську діяльність та розпорядження майном. Цей режим передбачає пріоритет норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв на момент визнання боржника банкрутом, а в подальшому - Кодексу України з процедур банкрутства над іншими законами.
87. При цьому, за наявності публічного оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство, а також за наявності у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про хід та наслідки судових процедур банкрутства щодо боржника, відповідач, здійснюючи укладення відповідного правочину безпосередньо з арбітражним керуючим (про що зазначив представник скаржника у судовому засіданні під час розгляду касаційної скарги у цій справі), проявивши розумну обачність, не був позбавлений можливості встановити не лише статус ТОВ "Євро Лізинг", але й наслідки такого статусу для майна боржника з урахуванням особливого правового режиму, встановленого на той час Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
88. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що в цьому випадку відповідач не може вважатися добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.
89. Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що в цьому випадку наявні підстави для застосування позовної давності, зокрема, з огляду на таке.
90. Суди встановили, що 05.07.2016 ухвалою Господарського суду Хмельницької області у справі №924/1282/13 транспортні засоби, зареєстровані за ТОВ "Євро-Лізинг", оголошені у розшук, зокрема і автомобіль Lexus LX570 (номер шасі НОМЕР_2 ). При цьому, за наявною в Єдиному державному реєстрі судових рішень зазначена ухвала набрала законної сили 05.07.2016, в подальшому не оскаржувалася. 
91. Водночас, інформація про скасування заходів розшуку транспортних засобів боржника в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, докази скасування розшуку транспортного засобу LEXUS LX570 (державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ) відповідачем у порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76 - 77 ГПК України, не надано, судами попередніх інстанцій обставини скасування розшуку транспортного засобу також не встановлено.
92. Також суди попередніх інстанцій встановили, що 13.03.2017 реєстратором Філії м. Києва та Київської області ДП "Національні інформаційні системи" Кондратюк В.С. на підставі Додаткової угоди №29 від 07.04.2015 до Договору застави транспортних засобів №132065 від 04.07.2008 повторно внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження автомобіля Lexus LX570, номер шасі НОМЕР_2 . Станом на 16.05.2025 спірний транспортний засіб Lexus LX 570 перебуває у заставі (обтяжувач - АТ "УкрСиббанк").
93. Зазначені обставини спростовують доводи скаржника про те, що боржником та його посадовими особами понад три роки не вчинялися дії з метою повернення спірного транспортного засобу.
94. При цьому, день отримання арбітражним керуючим листа банку щодо спірного транспортного засобу фактично не є датою, з якою положення статті 261 ЦК України пов`язують початок перебігу позовної давності, а свідчить про фактичне встановлення арбітражним керуючим на момент звернення із відповідним позовом безпосереднього володільця відповідного транспортного засобу, який ухвалою Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1282/13 було оголошено у розшук.
95. Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №752/5281/20 та від 11.12.2023 у справі №607/8879/21, від 16.08.2018 у справі №711/802/17 та від 16.08.2018 у справі №520/14722/16-ц, встановлених судами попередніх інстанцій обставин та наявність підстав для задоволення позовної заяви ліквідатора боржника Глеваського В.В. самі по собі не спростовують, оскільки зазначені рішення ухвалені за інших обставин та правового регулювання правовідносин, які виникли між учасниками відповідних справ.
96. Інші доводи скаржника, зазначені у касаційній скарзі, зводяться до оцінки та переоцінки доказів, необхідності дослідження та встановлення обставин справи, що відповідно до положень частин другої, третьої статті 300 ГПК України, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
97. Колегія суддів наголошує, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
98. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ТОВ "Сіріус-Авто" не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
99. Відповідно до пункту другого частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
100. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України). Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
101. З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.
Щодо судових витрат
102. Враховуючи положення статті 129 ГПК України та відмову у задоволенні касаційної скарги, сплата судового збору покладається на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-Авто" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 10.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 у справі № 924/1282/13 (924/215/25) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський 

К.М. Огороднік