УХВАЛА

19 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 927/223/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. – головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд»

про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат 

у справі № 927/223/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд»
до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради
про визнання недійсним в частині рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору оренди землі, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2026 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» Сухополов`янської сільської ради (далі – КП «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське») на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.06.2025 у справі № 927/223/25 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК).
09.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» (далі – ТОВ «Крок-Укрзалізбуд») через систему «Електронний суд» подало до Суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи № 927/223/25 у суді касаційної інстанції.
ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» просить стягнути з КП «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції, у розмірі 39 300,00 грн.
12.03.2026 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» через систему «Електронний суд» подало до Суду клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2026 постановлено здійснити розгляд заяви ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі № 927/223/25 без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
КП «Сільськогосподарське підприємство «Сухополов`янське» подало клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 20 300,00 грн.
ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» через систему «Електронний суд» подало заперечення на клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши заяву ТОВ «Крок-Укрзалізбуд», Суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з такого.
Статтею 221 ГПК передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 1 цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК передбачено, що до основних засад (принципів) господарського судочинства належить, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 ГПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 статті 124 ГПК унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд ураховує, що за положенням частини 2 статті 2 ГПК суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
За змістом статті 7 ГПК суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. 
За змістом статті 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 236 ГПК).
Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, послідовно та логічно зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах: 
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 додаткової постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19); 
- у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23). З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 08.02.2024 у справі №295/3068/20);
- застосування відповідних положень статті 124 ГПК вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (постанови Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20, від 18.01.2024 у справі №927/885/17); 
- додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246 ЦПК). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною 1 статті 221 ГПК (пункт 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21); 
- щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/чи подання доказів, то процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 917/304/21); 
- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 620/2936/20);
- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18);
- частина 9 статті 129 ГПК наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (постанова Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №911/813/21, від 02.04.2020 у справі №912/2171/18, від 25.03.2021 у справі №905/717/20, від 08.04.2021 у справі №905/716/20, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19, від 31.05.2022 у справі №927/515/21, від 15.09.2022 у справі №910/10159/21 та в додаткових постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №916/376/19, від 12.07.2022 у справі №910/18970/19).
Під час розгляду заяви ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» Верховний Суд також звертається до таких правових позицій:
- відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (додаткова постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 ); 
- відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (у суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (дивись постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 927/26/18);
Окрім того, суд звертається до правової позиції означеної Верховним Судом у постанові від 02.04.2024 у справі № 907/568/22, якою скасовано додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Разом із тим, Суд неодноразово та послідовно вказував, що:
- практична реалізація принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК) відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, (1) заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та (2) повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог частини восьмої статті 129, статті 221 ГПК (постанова Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 906/145/24).
У контексті виконання ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» зазначених вище обов`язків Суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що ані у поданих двох клопотаннях про перенесення розгляду справи на іншу дату, які в подальшому відповідно до клопотання від 18.02.2026 ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» відкликало, ані у додаткових поясненнях, поданих 04.03.2026, ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» не зазначило попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, не просило Суд стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, та не зазначило, що у порядку частини 8 статті 129 ГПК відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Як вже зазначено вище, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів у порядку частини восьмої статті 129 ГПК, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови (ухвали) у справі.
Суд виходить із того, що відповідно до послідовної та сталої правової позиції Верховного Суду певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Заява про подання доказів у порядку частини восьмої статті 129 ГПК по своїй суті не є тотожним попередньому визначенню учасником справи суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заяві про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат. Схожий висновок щодо заяв надано у постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі №910/5316/21.
Втім, ні у поданих клопотаннях та додаткових поясненнях, ані у судовому засіданні, яке відбулося 04.03.2026, ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» та його представником у порядку частини 8 статті 129 ГПК не повідомлено Суд про намір надати докази, які підтверджують розмір витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції, у визначені ГПК строки.
Верховний Суд, досліджуючи та оцінюючи дотримання вимог 124, 129, 221 ГПК дійшов висновку, що підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута з ухваленням відповідного судового рішення, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. 
Водночас, у цій справі як вбачається з її матеріалів, представник ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» ані у поясненнях, ані під час усного виступу не означував (усно чи письмово) про намір/бажання тощо стягнути правничу допомогу та подати докази на відшкодування витрат на правничу допомогу у порядку частини восьмої статті 129 ГПК. Посилання ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» у заяві про ухвалення додаткового рішення, поданій 09.03.2026, що представником позивача до закінчення касаційного розгляду справи було зроблено відповідну заяву, спростовуються матеріалами справи.
З огляду на викладене, встановивши, що ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» не вказувало/не заявляло заяви/клопотання про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, ураховуючи сталу та послідовну практику правових позицій у застосуванні статей 124, 129, 221, 244 ГПК, адже, зокрема, неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про намір подати докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат, зважаючи, що це питання є ключове і вагоме у процесуальному аспекті вирішення розподілу витрат на правничу допомогу, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ТОВ «Крок-Укрзалізбуд» .
Керуючись статтями 124, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Укрзалізбуд» про ухвалення додаткового рішення у справі № 927/223/25 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко