УХВАЛА

09 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 6/291 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н.О., 
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" 
про роз`яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.10.2015
у справі № 6/291
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг"
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Святошинінвестбуд", 
2) Відкритого акціонерного товариства "Укроліяжирпром",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Т.М.М.",
про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва. 
ВСТАНОВИВ:
Постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року у даній справі та додаткову постанову цього ж суду від 07.07.2015 року скасовано повністю, а апеляційне провадження щодо здійснення перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, припинено; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Укроліяжирпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" 36 540,00 грн судового збору за розгляд касаційної скарги. 
19.02.2026 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із заявою про роз`яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг" вважає не зрозумілою постанову Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291, яку ухвалено при вирішенні справи № 6/291 по суті, і яка набрала законної сили та станом на 12.02.2026 є остаточною, і не переглядалася за нововиявленими обставинами, однак при цьому є не виконаною, а апеляційне провадження у справі №6/291 є поновленим.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Консалтинг", Верховний Суд зазначає про таке.
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із частиною першою статті 245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.
Виходячи зі змісту наведеної норми, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.
Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Право роз`яснення рішення належить суду, який його ухвалив, якщо рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Тож, за змістом статті 245 ГПК України може бути роз`яснено судове рішення, яке підлягає примусовому виконанню, тобто судове рішення, яким спір вирішено по суті та порядок виконання якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".
Подібна за змістом правова позиція є сталою та послідовно викладалася, зокрема, але не виключно, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09.07.2018 у справі №911/2050/16, від 10.07.2018 у справі № 461/1930/16-ц, від 03.09.2018 у справі №638/11634/17, від 18.06.2019 у справі № 903/922/17, від 06.10.2020 у справі № 233/3676/19, в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.12.2024 у справі №905/20/23, Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у постановах від 19.06.2023 у справі № 925/632/19 та від 06.07.2022 у справі № 904/766/21.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункти 1 та 11 частини першої).
Поряд із цим, згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2 та 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди в Україні відповідно до покладених на них повноважень здійснюють правосуддя на засадах верховенства права та забезпечують кожному право на справедливий суд. Однак до повноважень судів України не належить роз`яснення наслідків прийняття певного судового рішення.
У цьому висновку колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.04.2019 у справі № 914/208/17.
Як вже зазначалося вище, постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року у даній справі та додаткову постанову цього ж суду від 07.07.2015 року скасовано повністю, а апеляційне провадження щодо здійснення перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2009 року, припинено; стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Укроліяжирпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" 36 540,00 грн судового збору за розгляд касаційної скарги. 
Як вбачається із матеріалів справи, 16.10.2015 Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання постанови (в частині стягнення судового збору) у справі №6/291, який дійсний для пред`явлення до виконання до 06.10.2016 (а. с. 47, том 2). 
Крім того, Вищий господарський суд України приймаючи постанову від 06 жовтня 2015 року у справі №6/291 (в частині скасування та припинення апеляційного провадження) не ухвалював нове рішення по суті спору. 
Отже, постанова Вищого господарського суду України від 06.10.2015, із заявою про роз`яснення якої звернувся заявник, не є судовим рішенням, яке підлягає виконанню у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", та не є судовим рішенням, право на роз`яснення якого передбачено статтею 245 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" про роз`яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291. 
Керуючись статтями 234, 235, 245 Господарського процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ: 

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імека-Колсантинг" про роз`яснення постанови Вищого господарського суду України від 06.10.2015 у справі № 6/291. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню. 

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова 

Н. О. Багай