ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року 
м. Київ 

справа № 484/6296/23

провадження № 61-4222св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Мигіївська сільська рада Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,
третя особа - Управління Держгеокадастру в Миколаївській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Восковенком Вадимом Миколайовичем, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , третя особа - Управління Держгеокадастру в Миколаївській області, про припинення права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Мовчан С. В. за реєстровим № 1901, ОСОБА_4 продав, а він придбав земельну ділянку, площею 0,11 га, що знаходиться у с. Мигія Первомайського району Миколаївської області.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки 14 листопада 2002 року Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області йому було видано державний акт про право власності на землю серії І-МК № 014182, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 849.

Вказував, що у 2003 році він замовив будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, якій було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у його власності позивача для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням державного кадастрового реєстратора від 27 жовтня 2023 року № РВ-1200421142023 йому було відмовлено у внесенні відомостей про належну йому земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв`язку із тим, що наявні перетини його земельної ділянки із такими земельними ділянками: кадастровий номер 4825485100:02:031:0010 (площа співпадає на 21,3048 %); кадастровий номер 4825485100:02:031:0014 (площа співпадає на 6,1502 %).

Земельна ділянка із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , дата державної реєстрації права - 20 вересня 2018 року.

Посилався на те, що державна реєстрація у Державному земельному кадастрі та державна реєстрація права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010 підлягає скасуванню, оскільки вказана земельна ділянка накладається на його земельну ділянку, яка належить йому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-МК № 014182 від 14 листопада 2002 року та перешкоджає йому реалізувати своє право власності на земельну ділянку, яке він набув відповідно до законодавства, раніше за відповідача, позбавляє його можливості належно володіти, користуватися та розпоряджатися нею, порушує майнові права.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд:
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, розташованої на території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);
- скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, власник - ОСОБА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28021351, дата державної реєстрації - 20 вересня 2018 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2024 року у складі судді Мельничука О. В., з урахуванням ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року про виправлення описки, постановленої у тому ж складі суду, позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, розташованої на території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, власник - ОСОБА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28021351, дата державної реєстрації - 20 вересня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із державною реєстрацією земельної ділянки із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, яка накладається на земельну ділянку, що належить позивачу на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії І-МК № 014182 від 14 листопада 2002 року, він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на земельну ділянку, яке він набув відповідно до закону, раніше за відповідача, якому належить земельна ділянка із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, що позбавляє його можливості належно володіти, користуватися та розпоряджатися нею, порушує його майнові права.

Районний суд урахував, що земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-МК № 014182 від 14 листопада 2002 року, була сформована до 2004 року, її межі були встановлені, погоджені суміжними землевласниками та закріплені в натурі на місцевості, а земельна ділянка із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010 була сформована у 2018 році.

Оскільки реєстрація в Державному реєстрі земель земельної ділянки, яка належить на праві власності  ОСОБА_2 , створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності на належну йому земельну ділянку, районний суд дійшов висновку про її скасування.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 у січні 2025 року звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2024 року.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволено; поновлено заявнику строк на апеляційне оскарження рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2024 року; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2024 року; роз`яснено учасниками справи право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України; зупинено дію оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, розташованої на території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, власник - ОСОБА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28021351, дата державної реєстрації - 20 вересня 2018 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд виходив із того, що ухваленим судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_2 , який помер до ухвалення оскаржуваного рішення - 17 березня 2024 року, суд першої інстанції прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки спадкоємця померлого - ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі, що відповідно до положень пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції урахував, що за життя відповідач ОСОБА_2 не був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи районним судом, що також є підставою для обов`язкового скасування рішення відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що державною реєстрацією земельної ділянки ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі та державною реєстрацією права власності на земельну ділянку із кадастровим номером: 4825485100:02:031:0010 порушується право власності позивача на земельну ділянку, яка була набута ним у власність на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 2002 року, раніше за відповідача. Межі земельної ділянки були визначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії МК від 12 травня 1994 року.

Суд апеляційної інстанції встановив наявність порушеного права ОСОБА_1 на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, яку він придбав у 2002 році, зокрема, частковим перетинанням земельної ділянки позивача із земельною ділянкою ОСОБА_2 (на 21,3048 %), яка була сформована 04 квітня 2018 року та придбана ним у власність на підставі купівлі-продажу від 20 вересня 2018 року. У той же час, ОСОБА_3 , як правонаступник ОСОБА_2 , не надала належних і допустимих доказів на спростування цих обставин, з клопотанням про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Апеляційний суд вважав, що такий спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням конкретних обставин справи, є належним та ефективно захищає його права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Восковенко В. М., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Восковенком В. М., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції, роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У травні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Восковенко В. М., мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню. Вказує, що апеляційний суд відповідно до своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб. Отже, суд апеляційної інстанції, ураховуючи релевантну практику Великої Палати Верховного Суду щодо суб`єктного складу учасників справи, повинен був відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із пред`явленням його до неналежного відповідача.

Посилається на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відтак, апеляційний суд дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , позбавивши особу права власності на всю земельну ділянку, ураховуючи ту частину, щодо якої немає спору. 

На думку заявника, ефективним способом захисту порушених, на думку позивача, прав, буде звернення до суду із віндикаційним позовом про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_3 - адвокат Восковенко В. М., вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Мовчан С. В. за реєстровим № 1901, ОСОБА_4 (продавець) продав, а ОСОБА_1 (покупець) придбав земельну ділянку, площею 0,11 га, що знаходиться у с. Мигія Первомайського району Миколаївської області (а. с. 7).

Відповідно до пункту 2 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2002 року відчужувана земельна ділянки належить продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого Мигіївською сільською Радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області 12 травня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 84.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2002 року ОСОБА_1 Мигіївською сільською радою Первомайського району Миколаївської області14 листопада 2002 року було видано державний акт про право власності на землю серії І-МК № 014182, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 849 (а. с. 8).

На замовлення ОСОБА_1 у 2003 році було виготовлено будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, якій було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у його власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9-20).

27 жовтня 2023 року державним кадастровим реєстратором Сердюк Н. Д. було прийняте рішення № РВ-1200421142023 про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Підставою відмови стало те, що межі його земельної ділянки мають перетини із земельними ділянками: кадастровий номер 4825485100:02:031:0010 (площа співпадає на 21,3048 %); кадастровий номер 4825485100:02:031:0014 (площа співпадає на 6,1502 %) (а. с. 21).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08 листопада 2023 року № 353626305 земельна ділянка із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, площею 0,04 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоня В .А. за реєстровим № 4069 (а. с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25 березня 2024 року (а. с. 90).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Восковенком В. М., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 ЗК України).

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України.

Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У частині першій статті 153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно із частиною першою статті 193 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 194 ЗК України призначенням Державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому законом (стаття 202 ЗК України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Частинами шостою - восьмою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Відповідно до статей 11, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У частині третій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц (провадження № 14-660цс19) дійшла висновку про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання недійсним рішення, на підставі якого видано відповідні державні акти, так і самих актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки відповідачів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, апеляційний суд встановив наявність порушеного права  ОСОБА_1 на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, яка була ним придбана у 2002 році. Зокрема, встановлено часткове перетинання земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою ОСОБА_2 (на 21,3048 %), яка була сформована 04 квітня 2018 року та придбана останнім на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2018 року.

У той же час, ОСОБА_3 , як правонаступником ОСОБА_2 , не надано належних і допустимих доказів на спростування цих обставин.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що державною реєстрацією земельної ділянки ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі та державною реєстрацією права власності на земельну ділянки із кадастровим номером 4825485100:02:031:0010, порушується право власності позивача на земельну ділянку, яка була набута ним у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 04 листопада 2002 року, раніше за відповідача. Межі земельної ділянки були визначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії МК від 12 травня 1994 року.

Суд правильно урахував, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

При цьому колегія суддів ураховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23), проте зазначає, що у цій справі, з урахуванням конкретних обставин, обраний спосіб судового захисту є належним і ефективним та відновить порушене право ОСОБА_1 .

У зв`язку із цим, посилання касаційної скарги на інші судові рішення Верховного Суду є помилковим.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке, на переконання ОСОБА_3 полягає у безпідставному залученні до участі у справі інших осіб на стадії апеляційного розгляду, з огляду на таке.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

У пункті 1 частини першої статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у справі зупиняється у такому випадку до залучення до участі у справі правонаступника (пункті 1 частини першої статті 253 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку із цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи із цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) вказано, що «суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належить до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи в суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У справі, що переглядається Верховним Судом, Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області ухвалою від 27 листопада 2023 року відкрив провадження у справі та визначив порядок її розгляду в загальному позовному провадженні. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач  ОСОБА_2 помер.

29 березня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хмельницької області Браженко І. І. заведено спадкову справу № 17/2024 (номер у спадковому реєстрі 57029171) до майна померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 29 березня 2024 року № 76418348.

Суд першої інстанції розглянув справу по суті щодо померлої особи, яка не мала цивільної процесуальної правосуб`єктності, що передбачено статтями 46, 47 ЦПК України. Тобто районним судом було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що стало підставою для скасування оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року залучено ОСОБА_3 як процесуального правонаступника відповідача ОСОБА_2 у вказаній справі, а не як особу, яка не була учасником справи.

За таких обставин, ураховуючи, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, вони не пов`язані лише з особою відповідача, оскільки вирішується спір щодо нерухомого майна, яке в подальшому може перейти до спадкової маси, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залучення правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 - його дружини  ОСОБА_3 .

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд надав правильну оцінку спірним правовідносинам та правильно застосував до них норми матеріального права.

Висновки апеляційного суду про те, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки спадкоємця померлого - ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі, є помилковими, оскільки районний суд допустив процесуальне порушення, розглянувши справу по суті щодо померлої особи, яка немає цивільної процесуальної правосуб`єктності, що передбачено статтями 46, 47 ЦПК України, не зупинивши провадження у справі до залучення правонаступників померлого відповідача  ОСОБА_2 . Однак, це не вплинуло на правильність вирішення судом апеляційної інстанції справи, тому не є підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення. При цьому, згідно із частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником - адвокатом Восковенком Вадимом Миколайовичем, залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк