У х в а л а
19 лютого 2026 року
м. Київ
Справа № 362/2475/25
Провадження № 61-13022ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, - ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Ковриженко Сергій Олександрович (далі - адвокат), - 
на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до Другої Васильківської державної нотаріальної контори, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідачі) про усунення перешкод в користування майном шляхом скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна та
в с т а н о в и в :
1. У квітні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила усунути перешкоди у розпорядженні правом власності шляхом скасування державної реєстрації обтяження з таким описом: запис № 1312197, дата реєстрації - 17 вересня 2004 року, Васильківська районна державна нотаріальна контора, 08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Чехова, 1. 
2. 21 липня 2025 року Васильківський районний суд Київської областіухвалив рішення, згідно з яким у задоволенні позову відмовив.
3. 25 вересня 2025 року Київський апеляційний суд за апеляційною скаргою скаржниці ухвалив постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.
4. 20 жовтня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову.
5. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).
5.5. Предметом позову була вимога про усунення перешкод в користуванні майномшляхом скасування державної реєстрації обтяження. Цю вимогу позивачка заявила до Другої Васильківської державної нотаріальної контори та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Суди попередніх інстанцій вказали, що ці відповідачі є неналежними та застосували норми права згідно з висновком, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстроване). З огляду на вказаний предмет, а також беручи до уваги характер спірних правовідносин і встановлені судами обставини, Верховний Суд вважає, що справа має незначну складність, не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому визнає цю справу малозначною. 
5.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Проте адвокат звернув увагу на підпункти «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та стверджував, що ця скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника. Мотивував так:
(1) справа стосується порушення права власності на спадкове майно. Його обтяження порушує конституційні права скаржниці щодо вільного володіння, користування та розпорядження цим майном, зокрема, щодо оформлення спадщини на обтяжений будинок;
(2) оскаржені судові рішення зумовлюють порушення права власності скаржниці, створюють перешкоди для реалізації спадкових прав;
(3) суди попередніх інстанцій не дослідили обставини справи щодо правомірності чи помилковості накладення обтяження на майно, не встановили особу, яка наклала це обтяження;
(4) суди не визначили коло осіб, відповідальних у цій справі, безпідставно поклавши обов`язок визначення відповідачів на позивачку.
5.7. Верховний Суд вважає, що адвокат не обґрунтував власне фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив на саму скаржницю бажаного для неї висновку, як і ймовірна наявність інших аналогічних справ, не підтверджують фундаментальний характер відповідного питання. Вона не погодилася з оскарженими судовими рішеннями. Однак це не означає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. За законом позивач визначає відповідачів, а суд оцінює їхню належність. Судова практика щодо належного відповідача у разі оспорювання обтяження нерухомого майна є усталеною. Відсутні аргументи про виняткове значення для скаржниці, яка не є стороною справи, саме цієї, а не будь-якої іншої справи, в якій суд може розглядати питання щодо обтяження нерухомого майна.
5.8. Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, немає. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5. Скаржниця отримала доступ до суду в апеляційному суді та мала можливість навести аргументи і докази на користь її доводів. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
6.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судове рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Другої Васильківської державної нотаріальної контори та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод в користування майном.
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко