ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 351/1781/20
провадження № 61-775св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи
за первісним позовом:
позивач ? ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за зустрічним позовом:
позивач ? ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Снятинська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , поданою адвокатом Рубановським Кирилом Станіславовичем, на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2023 року, додаткове рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року у складі судді Сегіна І. Р. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Василишин Л. В., Луганської В. М.,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та виділення його в натурі.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги є: вона, дочка ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 . ОСОБА_5 відмовилась від прийняття спадщини на її користь.
За час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0743 га, цільове призначення обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд; житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque 2.0 Si4 5dr AT», 2015 року випуску; автомобіль «Land Rover Range Rover Sport 3.0 TD V6 5dr AT» 2016 року випуску; автомобіль «Mercedes-Benz ML320», 1998 року випуску; автомобіль «Nissan Murano», 2007 року випуску. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.
На житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_3 , відсутній правовстановлюючий документ. Разом з тим, рішенням Снятинської міської ради від 29 березня 1979 року вирішено відвести земельну ділянку площею 400 кв. м для будівництва двоповерхового, одноквартирного житлового будинку з глухою стіною ОСОБА_4 на АДРЕСА_4 . 18 квітня 1979 року ОСОБА_4 було видано акт відводу земельної ділянки, розбивки будівель в натурі та передачі проєктної документації. Районним архітектором Снятинського району ОСОБА_4 надано дозвіл № НОМЕР_1 на право виконання будівельних робіт для будівництва двоповерхового індивідуального житлового будинку та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці на АДРЕСА_3 . Рішенням виконавчого комітету Снятинської міської ради від 27 лютого 1981 року вирішено дозволити ОСОБА_4 узаконити допущені зміни у прив`язці будівництва житлового будинку АДРЕСА_4 , так як будівництвом не допущені протипожежні санітарні норми. Однак право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Спірний будинок був завершений будівництвом до 1984 року.
Наміри про досудове врегулювання спору не дали бажаного результату та їй з відповідачами не вдалось домовитись про поділ спадкового майна.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:
визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль «Nissan Murano», 2007 року випуску, та земельну ділянку кадастровий номер 2625210100:01:039:0260 площею 0,0609 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 ;
визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на наступне майно:
1/4 частину в житловому будинку на АДРЕСА_1 ; 
1/4 частку земельної ділянки площею 0,0609 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ; 
1/4 частину в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
1/4 частину в автомобілі «Land Rover Range Rover Evoque 2.0 Si4 5dr AT», 2015 випуску;
1/4 частину в автомобілі «автомобіль «Land Rover Range Rover Sport 3.0 TD V6 5dr AT» 2016 року випуску; 
1/4 частину в автомобілі «Mercedes-Benz ML320», 1998 року випуску; 
1/4 частину в автомобілі «Nissan Murano», 2007 року випуску; 
1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_3 ;
виділити їй в натурі в цілому майно на загальну суму 3 135 646,00 грн, спадкова частка в якому становить 1 567 823 грн, а саме: 
житловий будинок на АДРЕСА_1 ; 
земельну ділянку площею 0,0609 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 
автомобіль «Land Rover Range Rover Sport 3.0 TD V6 5dr AT» 2016 року випуску; 
житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque 2.0 Si4 5dr AT» 2015 року випуску;
залишити відповідачам в цілому автомобіль «Mercedes-Benz ML 320» 1998 року випуску, автомобіль «Nissan Murano» 2007 року випуску, житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_3 , припинивши її право власності на частки в цьому майні;
стягнути з неї на користь відповідачів компенсацію в сумі 83 973,00 грн різниці у вартості часток поділеного майна.
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Снятинської міської ради Коломийського району про визнання права власності на спадкове майно та виділення його в натурі.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що їй належить 1/4 частина спадкового майна. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому її частка у даному спадковому майні становить 1/8. Тому поділу між спадкоємцями підлягає лише 1/2 частина цих будинків. 
Вимоги ОСОБА_1 про виділ їй житлового будинку на АДРЕСА_1 , житлового будинку на АДРЕСА_2 , а також двох автомобілів, які є найкоштовнішими у спадковій масі, є безпідставними. Фактично ОСОБА_1 ставить питання про збільшення своєї частки у спадковому майні за рахунок передачі належних їй інших часток у іншому нерухомому майні, які вона успадковує, іншим співвласникам, що є по суті примусовим обміном майном, та суперечить вимогам ЦК України.
Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи те, що існує спір із ОСОБА_1 , склалися неприязні відносини з нею, вона вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом.
Уточнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 просила сул:
визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та виділити її в натурі;
визнати за нею право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 та виділити її в натурі;
визнати за нею право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_2 та виділити її в натурі.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:
1/4 частку в житловому будинку на АДРЕСА_1 ; 
1/4 частку земельної ділянки площею 0,0609 га, кадастровий номер 2625210100:01:039:0260, розташовану на АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта від 06 жовтня 1998 року серія ІФ №12-1-2/000457;
1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_3 .
1/4 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ;
1/4 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
1/4 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ;
1/4 частку автомобіля «Mersedes Benz ML320», 1998 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:
1/8 частку в житловому будинку на АДРЕСА_1 ;
1/4 житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_3 .
1/8 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ;
1/8 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
1/8 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ;
1/8 частку автомобіля Mersedes Benz ML320, 1998 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 .
Поділити спадкове майно між сторонами, виділивши в натурі:
ОСОБА_1 :
житловий будинок на АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 0,0609 га, кадастровий номер 2625210100:01:039:0260, розташовану на АДРЕСА_1 ;
автомобіль Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;
автомобіль Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ;
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 142 253,50 грн грошової компенсації вартості майна.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 142 253,50 грн грошової компенсації вартості майна.
У іншій частині первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Додатковим рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року доповнено абзац п`ятий резолютивної частини рішення суду від 12 червня 2023 року після слів: «Поділити спадкове майно між сторонами, виділивши в натурі ОСОБА_1 :» наступним реченням:
«житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ;».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1 095,06 грн недоплаченого судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 726,99 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 564,49 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3 929,00 грн недоплаченого судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 837,50 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 961,34 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи - проведення експертизи.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 17 961,34 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи - проведення експертизи.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , входить: ? частка в житловому будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 2625210100:01:039:0260; житловий будинок АДРЕСА_3 ; ? частка в будинку АДРЕСА_2 ; ? частка в автомобілі Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску; ? частка в автомобілі Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску; ? частка в автомобілі «Mersedes Benz ML320», 1998 року випуску.
Суд врахував відсутність державної реєстрації за померлим прав власності на будинок АДРЕСА_3 та вирішуючи питання про можливість віднесення вказаного будинку до складу спадкової маси виходив із того, що спадкодавець за життя на підставі рішення компетентного органу відвів в користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку, розробив проектну документацію, отримав дозвіл на початок будівельних робіт, збудував житловий будинок до 05 серпня 1992 року, який не є самочинним, є придатним до експлуатації та не підлягає введенню в експлуатацію, що підтверджується технічним паспортом житлового будинку. Тому цей будинок є власністю ОСОБА_4 та входить до спадкової маси.
Щодо правового режиму права власності земельної ділянки на АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд виходив із того, оскільки ОСОБА_1 отримала свідоцтво № НОМЕР_8 про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме житловий будинок на АДРЕСА_1 , то до неї перейшло й право на ? частку зазначеної земельної ділянки.
Доводи ОСОБА_1 про належність їй та визнання за нею ? частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а також ? частки спадщини за законом на автомобіль «Nissan Murano», визнано необґрунтованими, а постанову приватного нотаріуса Курилюк Л. М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо вказаного автомобіля правильною. З матеріалів, наданих територіальним сервісним центром МВС, вбачається, що власником «Nissan Murano», 2007 року випуску, згідно з свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_9 була ОСОБА_1 . 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 видала ОСОБА_3 та ОСОБА_6 довіреність строком на 5 років, якою уповноважила їх укладати правочини щодо транспортного засобу, зокрема, й розпоряджатись автомобілем. 16 червня 2020 року ОСОБА_3 , діючи як представник від імені ОСОБА_1 , уклав з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу та відчужив останньому «Nissan Murano». Незгода ОСОБА_1 з фактом продажу автомобіля «Nissan Murano» може мати значення виключно у правовідносинах представництва. Доказів нікчемності або недійсності договору купівлі-продажу від 16 червня 2020 року автомобіля «Nissan Murano» суду не надано.
Отже, ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 ? частку житлового будинок АДРЕСА_3 , а також по ? частці в: житловому будинку на АДРЕСА_1 , земельній ділянці на АДРЕСА_1 , житловому будинок АДРЕСА_2 , автомобілі Land Rover «Range Rover Sport», автомобілі Land Rover «Range Rover Evoque», автомобілі «Mersedes Benz ML320».
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували після смерті батька ОСОБА_4 по ? частці житлового будинок АДРЕСА_3 , а також по 1/8 частці в житловому будинку на АДРЕСА_1 , земельній ділянці на АДРЕСА_1 , житловому будинок АДРЕСА_2 , автомобілі Land Rover «Range Rover Sport», автомобілі Land Rover «Range Rover Evoque», автомобілі «Mersedes Benz ML320».
Поділ між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. З матеріалів справи вбачається, що сторони є спадкоємцями кількох різних самостійних об`єктів (житлових будинків, земельної ділянки та автомобілів) і не досягли згоди щодо їх поділу. 
Відповідно до частини другої статті 1279 ЦК України ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були співвласниками житлового будинку на АДРЕСА_1 , земельної ділянки за цією ж адресою, житлового будинку АДРЕСА_2 , автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску, автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску, автомобіля «Mersedes Benz ML320», 1998 року, внаслідок чого ОСОБА_1 має переважне право перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на виділ їй у натурі цього майна. Враховуючи характеристику об`єктів спадкового майна, їх вартість, розмір часток сторін, зокрема, належність ОСОБА_1 3/4 часток, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лиш по 1/8 частці, такий поділ є можливим.
Натомість, інше майно, а саме, житловий будинок на АДРЕСА_3 , який був зведений спадкодавцем до одруження із ОСОБА_1 , використовувався та використовується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому його слід виділити у їх власність в рівних частках, передавши їм ? частку ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_1 повинна сплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості майна. Оскільки всі сторони у справі забезпечені житлом, не є такими, що потребують покращення житлових умов, суд вважає, що такий поділ не буде порушувати права та законні інтереси спадкоємців.
Сукупна вартість 1/8 часток ОСОБА_2 та 1/8 часток ОСОБА_3 , які підлягають виділу ОСОБА_1 , становить 783 911, 50 грн. Вартість ? частки ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_3 , яка підлягає виділу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становить 499 404, 50 грн. Різниця вартості часток становить 783 911,50 грн - 499 404, 50 грн = 284 507,00 грн. Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 142 253,50 грн кожному грошової компенсації вартості майна.
Доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що висновки експертів Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України від 04 червня 2021 року щодо вартості транспортних засобів та від 30 вересня 2021 року щодо вартості земельної ділянки та житлових будинків є необ`єктивними суд оцінює критично, оскільки відповідачі не представили жодного доказу невідповідності вказаних висновків, як то, рецензій або інших висновків тощо.
Вимоги за первісним позовом про передачу в цілому автомобіля «Mercedes-Benz ML 320» ОСОБА_2 , зокрема й ? частки, яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, з наступним включенням вартості цього автомобіля при розрахунку компенсації вартості часток у спадщині, є необґрунтованими. При цьому, вимоги ОСОБА_2 про передачу цього ж автомобіля ОСОБА_1 з відшкодуванням вартості частки у ньому суд теж вважає необґрунтованими. Відповідно до вимог частини другої статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, а не на примусову (виділ) передачу іншим спадкоємцям такого майна. Тому автомобіль «Mercedes-Benz ML 320» слід залишити у спільній частковій власності сторін, відповідно до набутих часток.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через помилку в резолютивній частині не зазначено про виділ ОСОБА_1 житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2 . Вказане відповідатиме фактичним обставинам справи, мотивації та висновкам суду, викладеним в мотивувальній частині рішення суду. З огляду на те, що під час ухвалення судового рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема й щодо необхідності доплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 , а також ураховуючи часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, судом вирішено питання про судові витрати та їх стягнення.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за ними права власності на частки у спадщині, щодо залишення автомобіля «Mercedes-Benz ML 320» у спільній частковій власності сторін відповідно до набутих часток, а також щодо відмови у визнанні іншого заявленого майна спадковим та його поділ, ніким не оспорюється, відтак колегією суддів не перевіряється.
Вирішуючи питання виділу в натурі спадкового майна суд першої інстанції, врахувавши переважне право ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виділ їй у натурі спірного майна, факт користування відповідачами за первісним позовом житловим будинком на АДРЕСА_3 , який був зведений спадкодавцем до одруження із ОСОБА_1 , прийняв до уваги характеристику об`єктів спадкового майна, їх вартість, розмір часток сторін, зокрема, той факт, що позивачу ОСОБА_1 належить ? часток у спірному майні, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/8 частці і вирішив, що поділ є можливим. При встановленні розміру грошової компенсації суд виходив з висновків судових експертиз, проведених за клопотанням позивача.
В апеляційній скарзі відповідачі вказують, що висновки експертів щодо вартості транспортних засобів, земельної ділянки та житлових будинків не можуть бути належними і достатніми доказами, є необ`єктивними, аналогічним запереченням, які вони надавали суду першої інстанції. Колегія суддів відкидає подібні доводи апеляційної скарги, оскільки, крім сумнівів та припущень, об`єктивно незгода відповідачів із висновками експертиз нічим не підтверджена. 
В апеляційній скарзі відповідачі вказують, що судом було необґрунтовано відмовлено у призначенні повторної будівельно-технічної експертизи, але процесуальні дії суду не оскаржують, апеляційному суду клопотань про проведення будь-якої іншої експертизи не заявляли. Крім того, в апеляційній скарзі відповідачі погоджуються на виділ спірних автомобілів в натурі позивачу, і при розрахунку грошової компенсації не пропонують іншого варіанту оцінки часток, ніж був наданий позивачем суду першої інстанції.
Не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення, яким примусово перерозподілив спадкове майно виключно в інтересах позивача ОСОБА_1 . З урахуванням обставин справи, а саме того, що сторони звернулися до суду саме за поділом спадщини, за відсутності домовленості про порядок володіння та користування спільною сумісною власністю, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спір між спадкоємцями, які мають негативні взаємовідносини, необхідно вирішити остаточно, поділивши майно в натурі між спадкоємцями, які не можуть їм спільно користуватися.
Також в апеляційній скарзі є довід про те, що суд виділив ОСОБА_2 у власність частку в майні, на яку вона не претендувала - замість ? частки, на яку вона має право як спадкоємець, - ? частину будинку із спадкової маси, тим самим вийшов за межі позовних вимог, не врахував, що грошова компенсація за позбавлення частки, якщо майно є неподільним, може бути присуджена власнику тільки за його згодою. Разом з тим відповідачі в апеляційній скарзі зазначають, що згодні отримати грошову компенсацію замість частки в спадкових автомобілях, що суперечить твердженням про відсутність згоди на грошову компенсацію за частки в нерухомому майні. Крім того, позовні вимоги ОСОБА_2 і були спрямовані на те, щоб отримати в натурі частку в спадковому майні. Суд вирішував позовні вимоги як первісного, так і зустрічного позову, які стосувалися поділу спадщини в натурі. І такі заперечення суд першої інстанції теж враховував, керуючись правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 674/1336/17 з подібними обставинами.
Аргументи учасників справи
12 січня 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну cкаргу, в якій просить змінити рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2023 року та додаткове рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:
«Первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:
1/4 частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 ; 
1/4 частку земельної ділянки площею 0,0609 га, кадастровий номер 2625210100:01:039:0260, розташовану на АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта від 06 жовтня 1998 року, серія ІФ №12-1-2/000457; 
1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 ;
1/4 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
1/4 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 ; 
1/4 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», 2016 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ; 
1/4 частку автомобіля Mersedes Benz ML 320, 1998 року випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_14 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на: 
1/8 частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 ; 
1/4 житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_3 . 
1/8 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
1/8 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_2 , реєстраційний помер НОМЕР_11 ; 
1/8 частку автомобіля Land Rover «Range Rover Sport», 2016 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_15 , реєстраційний номер НОМЕР_16 ; 
1/8 частку автомобіля Mersеdes Benz ML320, 1998 p. випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_6 , реєстраційний помер НОМЕР_14 .
Поділити спадкове майно між сторонами, виділивши в натурі:
ОСОБА_1 :
1/4 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
1/4 частку в житловому будинку на АДРЕСА_1 ; 
земельну ділянку площею 0,0609 га, кадастровий номер 2625210100:01:039:0260, розташовану на АДРЕСА_1 , відповідно до державного акта від 06 жовтня 1998 року, серія ІФ №12-1-2/000457; 
автомобіль Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_17 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 
автомобіль Land Rover «Range Rover Sport», 2016 pоку випуску, № шасі (кузова) НОМЕР_4 , реєстраційний помер НОМЕР_13 ;
ОСОБА_2 :
1/8 частку в житловому будинку з належними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; 
1/8 частку в житловому будинку на АДРЕСА_1 ; 
1/4 частку житлового буднику з господарськими будівлями на АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 258 234,49 грн. грошової компенсації вартості майна.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 258 234,49 грн грошової компенсації вартості майна. 
В інших частинах первісного та зустрічного позовів відмовити.»;
постанову апеляційного суду скасувати та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди, посилаючись на постанову Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 674/1336/17, зазначали, що поділ майна з виділом ОСОБА_1 спірних об`єктів нерухомості не порушує права та законні інтереси інших спадкоємців, оскільки всі сторони у справі забезпечені житлом, не мають взаєморозуміння щодо спільного користування спадковим майном. Разом з тим вказана постанова Верховного Суду не дає підстав для таких висновків, оскільки виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. При цьому спадкоємці померлого ОСОБА_4 мають право використовувати спадкове майно не лише для забезпечення належних житлових умов, а в будь-яких інших цілях, що не суперечать чинному законодавству (для ведення підприємницької діяльності, надання в оренду тощо). 
Будинок на АДРЕСА_1 має загальну площу 678,80 кв.м та кілька окремих входів, що дозволяє використовувати його в комерційних цілях. Більше того, окремі приміщення цього будинку раніше використовувались і як житло, і в якості готелю, бару та перукарні. У цьому контексті виділ ОСОБА_1 в натурі житлових будинків на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 суттєво порушує права та законні інтереси інших спадкоємців, які позбавлені можливості володіти, використовувати та розпоряджатися належними їм частками у зазначених об`єктах нерухомого майна на власний розсуд. 
Крім того, виділ зазначених об`єктів ОСОБА_1 здійснено з перевищенням її частки у спадщині. Про це прямо свідчить присудження грошової компенсації, яку ОСОБА_1 має сплатити на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При поділі cпірних об`єктів нерухомого майна, що є спільною частковою власністю сторін, суд першої інстанції неправомірно проігнорував її право на виділ в натурі її частки у спадковому майні, фактично примусово перерозподілив спадкове майно на користь однієї сторони - ОСОБА_1 . У даному випадку спірні об`єкти нерухомого майна є подільними речами, оскільки їх можливо поділити без втрати цільового призначення (частина перша статті 183 ЦК України). Водночас, суд першої інстанції фактично проігнорував положення глави 26 ЦК України щодо спільної часткової власності, розпорядившись її та ОСОБА_3 частками без їх згоди. Поділ майна, здійснений судом, не може вважатись справедливим поділом спадкового майна, навіть зважаючи па співвідношення часток сторін у спадковому майні. Суд першої інстанції неправомірно замінив частку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спадковому майні грошовою компенсацією. Водночас, згідно з частиною другою статті 364 ЦК України співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки лише у випадках, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (тобто коли річ є неподільною). При цьому компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В даному випадку виділ часток в натурі в спірних об`єктах є можливим та допускається згідно з законом, а вона та ОСОБА_3 прямо заперечували проти отримання грошової компенсації вартості їх часток в спірних об`єктах нерухомості, та не заперечували проти отримання грошової компенсації вартості їх часток виключно у неподільних об`єктах, а саме в трьох автомобілях. Разом з тим, апеляційний суд в своїй постанові хибно витлумачив таку позицію як згоду на отримання грошової компенсації за об`єкти нерухомого майна, які є подільними.
Не оцінюючи можливість поділу житлового будинку на АДРЕСА_5 , суд першої інстанції зробив висновок, що його слід виділити у власність в рівних частинах їй та ОСОБА_3 . Суд проігнорував той факт, що згідно із зустрічним позовом (заява про збільшення розміру позовних вимог від 31 жовтня 2022 року) вона просила виділити їй в натурі лише 1/4 частку в цьому об`єкті, а ОСОБА_3 взагалі не заявляв жодних позовних вимог, а є відповідачем у цій справі. 
Суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання її представника про призначення будівельно-технічної експертизи, в ході якої підлягали встановленню обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а саме визначення варіантів розподілу спірних будинковолодінь, адже сторонами не було досягнуто згоди щодо порядку такого розподілу. При цьому, відмовляючи у задоволенні її клопотання ухвалою від 06 грудня 2022 року, суд першої інстанції помилково вказав, що в ухвалі йдеться про призначення повторної експертизи, оскільки за клопотанням ОСОБА_1 було призначено товарознавчу експертизу, тоді як вона клопотала про призначення будівельно-технічної експертизи, тобто експертизу іншого виду. Водночас суд першої інстанції унеможливив надання таких належних доказів, і таким чином ухилився від обов`язку встановити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення. Оскільки позивачі за первісним та зустрічним позовом заявили вимоги про поділ нерухомих об`єктів спадкового майна в натурі з виділом відповідних часток, суд першої інстанції був зобов`язаний встановити технічну можливість такого поділу шляхом призначення будівельно-технічної експертизи, про проведення якої вона просила. У свою чергу об`єкти з найбільшою комерційного привабливістю - житлові будинки на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , як і автомобілі, були виділені ОСОБА_1 в цілому. У свою чергу суд апеляційної інстанції визнав ненадання доказів можливості розподілу цих будинковолодінь з її боку фактично основною підставою відхилення апеляційної скарги.
Ринкова вартість спадкового майна, визначена у висновках експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 749/750/751 від 04 червня 2021 року та № 747/4444-4446 від 30 вересня 2021 року є явно заниженою і не відповідає реальному рівню цін на час проведення експертизи. Суд першої інстанції також не врахував, що на момент ухвалення ним рішення (12 червня 2023 року) з часу надання висновків експерта (04 червня 2021 року та 30 вересня 2021 року) минуло близько двох років, і за цей час споживчі ціни в Україні суттєво зросли. Окрім того, за вказаний період також зріс курс іноземних валют. 
Вона не оспорює рішення судів попередніх інстанцій в частині визначення часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спадковому майні. Водночас, вважає, що виходячи із засад справедливості, розумності та дотримання інтересів усіх спадкоємців, до вказаних трьох об`єктів нерухомого майна у м. Снятині слід застосовувати єдиний підхід, а саме виділення в натурі належних спадкоємцям часток. Відповідно, розмір грошової компенсації, що присуджується згідно з рішенням суду, не має включати вартості часток в об`єктах нерухомого майна, що підлягають виділу в натурі спадкодавцям. 
15 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якій просила оскаржені судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що оскільки вона є співвласником багатьох об`єктів, що увійшли у спадкову масу після смерті ОСОБА_4 , то має переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ цього майна в натурі. У всіх постановах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, та висновки, які на думку скаржника не було враховано апеляційним судом, жодна із сторін справи не була співвласником нерухомого майна, яке вона просила виділити їй в натурі.
У випадку відсутності згоди усіх спадкоємців на поділ майна в натурі та визначення вартості компенсації сторін, такий поділ здійснюється в судовому порядку. Тому доводи скаржника щодо незаконності рішення суду про поділ майна через відсутність згоди на такий поділ одного із спадкоємців не може братись до уваги. Крім того, однією з вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є виділ майна в натурі, що вказує на наявність згоди сторін на поділ спадкового майна в натурі. 
Вона звернулась до суду з позовом про виділ в натурі спадкового майна, яке вже перебуває у її власності в розмірі ? частки як спільна сумісна власність подружжя. То саме це майно вона просила виділити їй в натурі. В сукупності вартість цього майна відповідає вартості її частки. Отже, виділивши в натурі майно, співвласником якого вона є, судом не було порушено прав інших спадкоємців.
Під виділом частки в спадковому майні йдеться мова не про виділ майна у кожному конкретному елементі майна, а про виділ конкретного майна в цілому, що має відповідати частці у спадковому майні в грошовому еквіваленті. Тому суд вирішив стягнути з неї на користь відповідачів грошову компенсацію за перевищення вартості майна, що виділено їй у власність, а не компенсацію вартості їх часток у цьому майні, як помилково вважає відповідач. 
Судом поділено спадкове майно так, щоб кожен спадкоємець міг самостійно користуватись своїм майном. Виділ майна в натурі передбачає передачу конкретного майна в цілому. Отже, в результаті виділу майна в натурі її частка у будинку на АДРЕСА_3 перейшла до відповідачів взамін їхньої 1/8 частки в будинку на АДРЕСА_1 , що узгоджується з нормами права, які регулюють спірні правовідносини.
Неаргументованими є доводи касаційної скарги про те, що ринкова вартість спадкового майна, визначена у висновках від 30 вересня 2021 року № 747/4444-4446 та від 04 червня 2021 року № 749-751, є заниженою та що суд безпідставно відмовив у проведенні повторної експертизи, з огляду на те, що відповідачі при розгляді її клопотання про призначення первинної експертизи покладались на розсуд суду та не пропонували своїх додаткових питань для проведення експертизи. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. ОСОБА_2 подала до суду клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи і свою заяву мотивувала тим, що для вирішення справи потрібні спеціальні знання, на вирішення якої просить поставити запитання щодо вартості спірних будинковолодінь та варіанти їх поділу. Крім того, в клопотанні не було наведено підстав не довіряти оцінці експертизи. Ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2022 року відповідач не оскаржувала разом з судовим рішенням, яким спір було вирішено по суті. 
Абсолютно незрозумілою є вимога ОСОБА_2 поділити спадкове майно між сторонами в натурі, де вона просить виділити певне майно ОСОБА_1 та їй на свій розсуд. Так, скаржник просить виділити ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , а їй виділити в натурі 1/8 частку в житловому будинку за цією ж адресою. Вказані вимоги є неправильними, так як частка в житловому будинку нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, необхідною для її обслуговування. Одночасно скаржник просить збільшити розмір грошової компенсації на користь відповідачів з 142 253, 50 грн до 258 234,49 грн, але нічим це не обґрунтовує. Одночасно з цим зазначає, що не бажає компенсації за її частку у спадковому майні, окрім вартості автомобілів. Крім того, просить ще й стягнути з неї компенсацію на користь ОСОБА_3 , хоча останній таких вимог не заявляв, з позовом не звертався та не подавав касаційної скарги.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні порушив норми процесуального права - пункти 3 частини третьої статті 411 ЦПК України та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 24 червня 2021 року у справі № 219/13376/17, від 22 січня 2020 року у справі № 243/6275/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 215/4928/20 та постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16).
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні за участі її представника відмовлено. Справу призначено до судового розгляду.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що ОСОБА_2 оскаржує судові рішення в частині здійснення поділу спадкового майна між нею та ОСОБА_1 . В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Снятинського районного нотаріального округу Курилюк Л. М. від 28 жовтня 2020 року та копій матеріалів спадкової справи № 35/2020 спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини за законом. Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , видати не вбачається можливим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. 19 травня 2022 року ОСОБА_5 подала приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу заяву з проханням не вчиняти нотаріальні дії по спадковій справі після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з вирішенням цивільного спору в суді між спадкоємцями.
Таким чином, у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцям належить: ОСОБА_1 ? ? частка, ОСОБА_2 ? ? частка та ОСОБА_3 ? ? частка.
Рішенням виконкому Снятинської міської ради від 29 березня 1979 року № 84 вирішено відвести ОСОБА_4 земельну ділянку площею 400 кв. м під будівництво індивідуального двохповерхового одноквартирного жилого будинку на АДРЕСА_3 .
Відповідно до дозволу на право виконання будівельних робіт № 12/108 від 29 березня 1979 року ОСОБА_4 дозволено приступити до будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до технічного паспорту від 20 липня 1986 року проведено технічну інвентаризацію житлового будинку АДРЕСА_3 , належність будинку ОСОБА_4 , рік побудови 1985, загальна площа 219,8 кв. м.
На підставі рішення Снятинської міської ради № 11 від 05 грудня 1997 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею (подвір`я) 0,045 га, що на території АДРЕСА_3 . Відповідно до п.п. 2, 3 цього рішення, у зв`язку з неможливістю видати державний акт видано план як тимчасовий документ та зареєстровано в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №1881. При цьому видано план схему із межами та розмірами земельних ділянок та погодженням із суміжними землекористувачам.
Право власності на житловий будинок на АДРЕСА_3 не зареєстровано.
Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІФ-12-1-2/000457 від 06 жовтня 1998 року ОСОБА_4 на підставі рішення Снятинської міської ради № 11 від 05 грудня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0743 га, що на території АДРЕСА_1 ) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проведено реєстрацію цієї ділянки в Державному земельному кадастрі, присвоєно кадастровий номер 2625210100:01:039:0260 та уточнено площу, яка становить 0,0609 га.
Згідно з свідоцтвом про право власності від 22 листопада 2000 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2007 року на праві приватної власності належав житловий будинок на АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 на праві приватної власності належали транспортні засоби: «Land Rover Range Rover Evoque», 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , «Land Rover Range Rover Sport», 2016 року випуску, д.н.з НОМЕР_13 , «Mersedes Benz ML320», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 .
02 лютого 2022 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 видано ОСОБА_1 свідоцтва № № НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: будинок АДРЕСА_2 , автомобіль «Land Rover Range Rover Sport», автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque».
18 лютого 2022 року ОСОБА_1 видано свідоцтво № НОМЕР_8 про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме житловий будинок на АДРЕСА_1 .
До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , входить: ? частка в житловому будинку на АДРЕСА_1 ; ? частка земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2625210100:01:039:0260; житловий будинок АДРЕСА_3 ; ? частка в будинок АДРЕСА_2 ; ? частка в автомобілі Land Rover «Range Rover Sport»; ? частка в автомобілі Land Rover «Range Rover Evoque»; ? частка в автомобілі «Mersedes Benz ML320».
Згідно з висновком експерта Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз № 749/750/751 від 04 червня 2021 року, враховуючи результати експертного обстеження - 11 травня 2021 року, в цінах на час завершення експертизи - червень 2021 року, ринкова вартість автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque 2.0 Si4 5dr AT», 2015 року випуску, становить 725 271,00 грн, автомобіля «Land Rover Range Rover Sport 3.0 TD V6 5dr AT», 2016 року випуску, ? 1 290 065,00 грн, автомобіля «Mercedes-Benz ML 320», 1998 року випуску, ? 116 071,00 грн.
Згідно з висновком експерта Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз № 747/4444-4446 від 30 вересня 2021 року станом на час проведення експертизи ринкова вартість земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 , становить 50 540,00 грн, житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , ? 1 032 645,00 грн, житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_3 , ? 998 809,00 грн, житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_2 , ? 37 125,00 грн.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справа № 243/6275/16-ц, на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «тлумачення статті 1278 ЦК України свідчить, що якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 219/13376/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено такі висновки:
«виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливості виділу в натурі такої частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15 жовтня 2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. Встановивши, що сторони по справі є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів (квартир, будинків, нежитлового приміщення, автомобіля) і не досягли згоди щодо їх поділу в натурі, суди належним чином не мотивували свого висновку про неможливість такого поділу в натурі. У разі існування спору щодо поділу майна між співвласниками, вирішити питання про поділ та компенсацію одній із сторін вартості майна в натурі це обов`язок суду, тому посилання на те, що співвласники не досягли згоди щодо поділу майна в натурі як підстава для відмови в позові по суті є ухиленням від вирішення спору.
Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлені позивачем вимоги щодо розподілу між сторонами майна, яке вони отримали як спадкоємці, не відповідають вимогам частини другої статті 1278 ЦК України. Так, позивач просила виділити їй у натурі частини об`єктів нерухомого майна, які не є її частками, тобто не належать їй на праві власності, тоді як вона як спадкоємець має право на виділ в натурі саме її частки у спадщині. Такі висновки суду суперечать матеріалам справи і вимогам закону. Як слідує із матеріалів справи та визнається сторонами, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подання відповідних заяв та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадщини, яка складається з різних об`єктів (квартир, будинків, нежитлового приміщення, автомобіля). Також сторони є співвласниками Ѕ частини спадкового майна на підставі рішення суду. На час розгляду справи спадкоємці, як співвласники спадкового майна, що є у спільній частковій власності, не виділили (поділили) у натурі свою частку ані в добровільному, ані в судовому порядку. Таким чином, сторонам по справі, як частковим співвласникам належить не конкретна частина кожного із спірних об`єктів спадкового майна, а ідеальні частки прав власності на кожен об`єкт в цілому, тому безпідставним є посилання судів на те, що позивач просить виділити їй в натурі ту частину об`єктів, які не є її частками, оскільки саме виділ спадкоємцю його частки в натурі і є предметом цього спору.
… у випадку незгоди відповідача із визначеною позивачем вартістю спадкового майна відповідач мав її спростувати належними та допустимими доказами.
При вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не зверталась до суду про припинення права на частку у спільному майні в порядку статті 365 ЦК України, а тому заявлені вимоги є безпідставними і необґрунтованими. Статтею 365 ЦК України врегульовано порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Статті 364, 365 та 367 ЦК України містять різні способи захисту прав співвласника майна. Разом з тим, закон не заперечує можливість поділу майна в натурі між співвласниками (стаття 367 ЦК України) та не обмежує співвласника можливістю поділу лише у спосіб отримання компенсації вартості частки майна чи надання такої компенсації іншому співвласникові (статті 364, 365 ЦК України). 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач порушує питання про поділ спільного майна в натурі, а не про примусове припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному спадковому майні. Обмежуючи право позивача на поділ спільного майна в натурі, що прямо передбачено законом, суди не врахували, що правовий режим спільної власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших».
У частині другій статті 1279 ЦК України передбачено, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16 вказано, що «згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину».
У постанові Верховного Суду у складі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 674/1336/17 вказано, що «виділ (поділ) між спадкоємцями частки спадщини в натурі проводиться з огляду на сукупність об`єктів, що складають спадщину, їх вартість з урахуванням можливого виділу в натурі такої частки. Такий виділ (поділ) не повинен порушувати права та законні інтереси спадкоємців. Якщо виділ (поділ) частки спадщини неможливий, то спадкоємець може отримати від іншого спадкоємця грошову компенсацію вартості цієї частки. До схожих висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі від 15 жовтня 2008 року у справі № 6-8108св08 та в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16. З матеріалів справи вбачається, що сторони є частковими співвласниками кількох різних самостійних об`єктів (житлового будинку, квартири, земельної ділянки, майнового паю, автомобіля) і не досягли згоди щодо їх поділу. Враховуючи характеристику об`єктів спадкового майна, розмір часток сторін, їх вартість, а також згоду сторін на поділ спадкового майна в натурі, такий поділ є можливим. Установивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були співвласниками квартири, внаслідок чого остання має переважне право перед ОСОБА_1 на виділ їй у натурі цього майна, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано виділив ОСОБА_2 у власність зазначену квартиру, а інше майно, а саме житловий будинок, земельну ділянку, майновий пай виділив ОСОБА_1, урахувавши розмір часток співвласників цього майна та їх вартість. Суд апеляційної інстанції здійснив поділ майна з незначним відхиленням від рівності часток спадкоємців, присудивши ОСОБА_1 виплату компенсацію на користь позивача за таке відхилення у розмірі 24 904 грн».
В доктрині права зазвичай виокремлюється компенсаційна функція, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19).
Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що: 
переважні права супроводжують заключний етап спадкових правовідносин і є логічним продовженням статті 1278 ЦК України, оскільки питання про здійснення переважних прав може ставитися на стадії поділу спадкового майна, виділу з нього частки чи перерозподілу спадщини, якщо майно збереглося у натурі, тобто здійснення спадкових прав спадкоємцями, які набули право на спадкування та прийняли спадщину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року в справі № 743/126/17);
аналіз статті 1279 ЦК України, так й інших норм спадкового права, дозволяє змоделювати декілька ситуацій крізь призму допустимості виникнення у спадкоємців переважних прав: (1) складення заповіту, в якому визначено кілька спадкоємців із розподілом всієї спадщини між ними за відсутності осіб, які можуть спадкувати за правилами про обов`язкову частку у спадщині. За такого випадку переважні права у спадкоємців виникати не можуть, оскільки вони суперечили б волі спадкодавця. Адже останній розподілив всю спадщину на свій власний розсуд; (2) складення заповіту на користь одного спадкоємця (за відсутності осіб, які можуть спадкувати за правилами про обов`язкову частку) або у разі наявності одного спадкоємця за законом. У цих випадках, коли є лише один спадкоємець, ставити питання про переважні права було б алогічно, тому що сутністю такого права «продиктована» необхідність наявності хоча б двох осіб, які могли б претендувати на реалізацію одного й того ж права; (3) складення заповіту, в якому визначено декілька спадкоємців, без зазначення часток кожного з них та за наявності осіб, які можуть спадкувати за правилами про обов`язкову частку У цьому випадку в останніх виникають переважні права. Тобто, якщо обов`язкові спадкоємці спадкуватимуть за правилами статті 1241 ЦК України, то їм передаватиметься майно з врахуванням статті 1279 ЦК України; (4) складення заповіту, в якому визначено декілька спадкоємців або один спадкоємець, однак розподілено не всі права та обов`язки, що переходять до кожного з них (нього). За такого випадку переважні права виникають; (5) відсутність заповіту і здійснення спадкоємцями спадкування на підставі закону також обумовлює наявність переважних прав;
встановлення переважного права спадкоємців, які із спадкодавцем були співвласниками майна, на виділ їм у натурі цього майна (частина друга статті 1279 ЦК України) обумовлюється наявністю поміж спадкодавцем та спадкоємцем відносин спільної власності, що дозволяли спадкоємцю користуватися таким майном, утримувати його і, як наслідок, для такої особи за допомогою реалізації переважного права створюються передумови набути вказане майно в одноособову власність або ж мати більшу частку в праві на таке майно;
для здійснення переважного права на виділ у натурі спільного майна, потрібно щоб до відкриття спадщини спадкоємець та спадкодавець були співвласниками. Оскільки у частині другій статті 1279 ЦК України не деталізується, на якому праві спільної власності мало належати майно, то допускається його перебування як у спільній частковій, так і у сумісній власності;
реалізація переважного права, тобто отримання в натурі цього майна, має відбуватися у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Такими інтересами може бути, наприклад, відсутність іншого нерухомого майна для проживання, використання речі, що перебувала у спільній власності, для зайняття певною діяльністю. Не виключається й настання тих випадків за яких вартість частки в праві спільної власності більша за розміром його частки у спадщині. В такому разі спадкоємці можуть за допомогою договору як універсального регулятора цивільних відносин передбачити, що суб`єкт переважного права сплачує для інших спадкоємців компенсацію. У разі відсутності такої домовленості, то відповідний розмір компенсації визначає суд.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази у справі, надані сторонами, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга статті 89 ЦПК України). 
У справі, що переглядається:
суди встановили, що ОСОБА_1 разом із спадкодавцем була співвласником житлового будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки для його обслуговування, житлового будинку АДРЕСА_2 , автомобілей Land Rover «Range Rover Sport», 2016 року випуску, Land Rover «Range Rover Evoque», 2015 року випуску та «Mersedes Benz ML320», 1998 року випуску. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , входить: житловий будинок АДРЕСА_3 ; по ? частці житлового будинку на АДРЕСА_1 та земельної ділянки для його обслуговування, житлового будинку АДРЕСА_2 та автомобілей. Спадкоємцям належить: ОСОБА_1 ? ? частка, ОСОБА_2 ? ? частка та ОСОБА_3 ? ? частка. Таким чином,  ОСОБА_1 успадкувала ? частку житлового будинку АДРЕСА_3 , а також по ? частці іншого спадкового майна, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ? по ? частці житлового будинку АДРЕСА_3 , а також по 1/8 частці іншого спадкового майна. Рішення судів в цій частині та відповідні висновки учасники справи не оспорюють;
суди врахували, що реалізація переважного права, тобто отримання в натурі цього майна, має відбуватися у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Такими інтересами може бути, наприклад, відсутність іншого нерухомого майна для проживання, використання речі, що перебувала у спільній власності, для зайняття певною діяльністю. Не виключається й настання тих випадків за яких вартість частки в праві спільної власності більша за розміром його частки у спадщині. В такому разі спадкоємці можуть за допомогою договору як універсального регулятора цивільних відносин передбачити, що суб`єкт переважного права сплачує для інших спадкоємців компенсацію. У разі відсутності такої домовленості, то відповідний розмір компенсації визначає суд;
ОСОБА_1 успадкувала майна на загальну суму 1 313 333,75 грн, ОСОБА_2 ? на 656 666,87 грн. ОСОБА_2 не заперечувала проти виділу ОСОБА_1 в натурі в цілому автомобілів «Land Rover Range Rover Sport 3.0 TD V6 5dr AT» та «Land Rover Range Rover Evoque 2.0 Si4 5dr AT» 2015 року випуску, проте пред`явила зустрічний позов, в якому просила виділити в натурі належні їй частки у кожному з житлових будинків на АДРЕСА_3 , на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 ;
суди встановили, що сторони є спадкоємцями за законом кількох різних самостійних об`єктів (житлових будинків, земельної ділянки та автомобілів) і не досягли згоди щодо їх поділу. Спадкодавець ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 були співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 , земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2625210100:01:039:0260, житлового будинку АДРЕСА_2 ; автомобіля Land Rover «Range Rover Sport» 2016 р., д.н.з НОМЕР_13 , автомобіля Land Rover «Range Rover Evoque» 2015 р. д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіля «Mersedes Benz ML320» 1998 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_7 . Тому ОСОБА_1 має переважне право перед відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виділ їй у натурі вказаного майна;
суди врахували характеристику об`єктів спадкового майна, їх вартість, розмір часток сторін, зокрема, той факт, що позивачу ОСОБА_1 належить ? часток в спірному майні, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лиш по 1/8 частці і вирішив, що поділ є можливим. Житловий будинок на АДРЕСА_3 , який був зведений спадкодавцем до одруження із ОСОБА_1 , і який використовувався та використовується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час розгляду справи, доцільно виділити у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах, передавши їм ? частку ОСОБА_1 . Відповідно, при такому поділі ОСОБА_1 повинна сплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості майна. Належних доводів на спростування таких висновків судів касаційна скарга ОСОБА_2 не містить, а ОСОБА_3 постанову апеляційного суду не оскаржує, тобто погодився з таким рішенням суду в частині вимог, пред`явлених до нього;
при цьому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду в частині відхилення заперечень ОСОБА_2 на ухвалу від 06 грудня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення будівельно-технічної експертизита повторної експертизи щодо визначення вартості домоволодінь судом першої інстанції, оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді клопотання про проведення такої експертизи не було заявлено.Тому з урахуванням принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України, колегія суддів аналогічні доводи касаційної скарги не аналізує;
з урахуванням викладеного, необґрунтованими також є доводи касаційної скарги, що ринкова вартість спадкового майна, визначена у висновках експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 749/750/751 від 04 червня 2021 року та № 747/4444-4446 від 30 вересня 2021 року, є заниженою і не відповідає реальному рівню цін на час проведення експертизи. ОСОБА_2 визначену вартість спадкового майна не спростувала належними та допустимими доказами.
За таких обставин касаційний суд погоджується з поділом спадщини між спадкоємцями, який проведений в межах позовних вимог за первісним та зустрічним позовами сторін, який відповідає закону та не порушує інтереси ОСОБА_2 , у зв`язку з цим залишає судові рішення в оскарженій частині без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині ? без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2023 року, додаткове рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року в частині поділу спадкового майна між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко