ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 лютого 2026 року 
м. Київ 

справа № 639/1567/25
провадження № 61-16316св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
заявник -     ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , Золочівська селищна рада, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 рокуу складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У березні 2025 року     ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просила:

оголосити померлим   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє зареєстроване місце:   АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з 31липня 2024 року; 

причиною смертіОСОБА_2  вважати загибель під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у складі військової частини НОМЕР_1 ; 

місцем смерті  ОСОБА_2 вважати населений пункт Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбубільше 25 років, у них є спільна донька       ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через особисті непорозуміння з ОСОБА_2 дитину вона зареєструвала як мати одиначка.

З 25 грудня 2023 року   ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_9.

23 липня 2024 року між нею та   ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління.

У серпні 2024 року вона отримала сповіщення сім`ї № 378 від 12 серпня 2024 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі -  ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому зазначено, що її чоловік   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,безвісти зник під час ведення бойових дій 31 липня 2024 року в Донецькій області. 

13 серпня 2024 року вона подала до відділу поліції № 1 Харківського РУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області) заяву про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та за її заявою 14серпня 2024 року порушено кримінальне провадження № 12024221210000799. 

ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для оголошення   ОСОБА_2 померлим.

Фактами, які доводять смерть     ОСОБА_2  за обставин, що прямо загрожували його життю, на думку заявниці, є: акт службового розслідування від 24 грудня 2024 року, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 ;журнал бойових дій НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , інв. № 149 дск; пояснення, надані командиром 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 та командиром ротно-тактичної групи НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 .

З відповіді Державного підприємства «Український національний центр Розбудови миру» від 24 вересня 2024 року вбачається, що відповідно до виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, інформація щодо перебування ОСОБА_2 у полоні відсутня.

З листа заступника командувача Медичних сил Збройних Сил України від 15 лютого 2025 вбачається, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 липня 2024 року до теперішнього часу за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я в системі ІНФОРМАЦІЯ_9 не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.

ОСОБА_1 пояснила, що оголошення   ОСОБА_2 померлим необхідне їй для проведення державної реєстрації його смерті, задля реалізації її права як дружини загиблого на отримання одноразової державної грошової допомоги, права на отримання пенсійного забезпечення по втраті годувальника та на оформлення спадщини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року залучено до участі у справі Військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова(попередня назва -  Жовтневий районний суд м. Харкова) від 13 травня 2025 року залучено до участі у справі Золочівську селищну раду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року заяву   ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено.
Оголошено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , померлим.
Вказано, що днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , слід вважати день його вірогідної смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцем смерті - населений пункт Старомайорське Волноваського району Донецької області.
Задовольняючи заяву про оголошення    ОСОБА_2 померлим, суд першої інстанції виходив з того, що наразі відсутні відомості про місце його перебування, врахував, що останній безвісно зник під час виконання ним бойового завдання, пов`язаного із захистом територіальної цілісності та недоторканості України, у бойовій обстановці, в районі ведення бойових дій, а тому його смерть є вірогідною, що надає підставивважати його померлим.
Також зазначив, що з 01жовтня 2024 року на території населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області активні бойові дії закінчилися, у зв`язку із чим станом на час розгляду цієї справи встановлений частиною другою статті 46 Цивільного кодексу України шестимісячний строк, коли суд може оголосити фізичну особу померлою, сплив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_9 задоволено.

Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове, яким заяву ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за обставин цієї справи передбачений статтею 46 Цивільного кодексу України строк, за спливом якого особа може бути оголошена померлою, не сплив.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22грудня 2025 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від 19 січня 2026 року представник ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_9. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення. 

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

19 січня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 грудня 2023 року № 102 солдата ОСОБА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» призначено на посаду механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС-121259А. 

23 липня 2024 року між   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Сповіщенням сім`ї № 378 від 12 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 сповістив ОСОБА_1 про те, що її чоловік старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31 липня 2024 року безвісти зник під час ведення бойових дій в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 12024221210000799 від 14 серпня 2024 року) вбачається, що 13 серпня 2024 року до відділу поліції звернулася ОСОБА_1 та повідомила, що її чоловік військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 31 липня 2024 року під час ведення бойових дій в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області.

В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 27 серпня 2024 року, сформованого Міністерством внутрішніх справ України, щодо безвісті зниклого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що згідно рапорту командира 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_6 від 01 серпня 2024 року останній доповів, що о 06 годині 31 липня 2024 року при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області зник безвісти солдат ОСОБА_2 , старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Просив дозволу на виведення із зони бойових дій та зняття зі всіх видів забезпечення за фактом зникнення безвісті під час виконання бойового завдання, а також призначення службового розслідування для встановлення обставин та причин події.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 02 серпня 2024 року № 217, солдата ОСОБА_2 , механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, місце перебування якого не відомо, до визнання його на підставі рішення суду безвісно відсутнім чи оголошення померлим, звільнено від виконання службових обов`язків, з 31 липня 2024 року, знято зі всіх видів забезпечення, призупинено виплату додаткової винагороди в зв`язку з проведенням службового розслідування та виведенням із зони бойових дій, знято з котлового забезпечення з 03 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03 серпня 2024 року № 1154 призначено службове розслідування по факту зникнення безвісті 31 липня 2024 року стосовно солдата ОСОБА_2 , старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 .

З витягу з журналу бойових дій НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний № 149дск від 28 травня 2024 року) вбачається, що о 06.00-07.00 год. 31 липня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області зник безвісти солдат ОСОБА_2 , старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Перед подією військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, не мав ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння. Першочергові пошукові заходи до позитивного результату не призвели, зниклого безвісті військовослужбовця виявити не вдалося.

Аналогічні фактичні данні щодо зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 містяться у доповіді командира війькової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 . 

Згідно пояснень командира ротно-тактичної групи 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади капітана ОСОБА_5 , старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 перебував з 30 липня 2024 року в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області на позиції ІНФОРМАЦІЯ_6. В результаті щільного артилерійського обстрілу противника з останнім було втрачено зв`язок. Встановити місцезнаходження військовослужбовця засобами аеророзвідки не вдалось, по транкінговому зв'язку він також на зв`язок не виходив, пошукові заходи виявились безрезультатними через постійний обстріл противником позиції.

Відповідно до пояснень командира 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 , старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 з метою забезпечення оборонних дій в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області в складі групи з 3-х військовослужбовців 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 о 21:00 30 липня 2024 року висунувся в район населеного пункту АДРЕСА_2 . В період з 21:00 30 липня 2024 року до 06:00 31 липня 2024 року солдат ОСОБА_2 в складі групи з 3-х військовослужбовців 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 ,тримав оборону на передньому краю в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області на позиції ІНФОРМАЦІЯ_6, наносив максимальне ураження противнику, однак через інтенсивність шквального артилерійського обстрілу переважаючими силами противника о 06:00 31 липня 2024 року в районі населеного пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області на позиції ІНФОРМАЦІЯ_6 було втрачено зв`язок з останнім. Встановити місцезнаходження військовослужбовця засобами аеророзвідки не вдалось, по транкінговому зв'язку він також на зв`язок не виходив, пошукові заходи виявились безрезультатними через постійний обстріл противником позиції. 

Згідно відповіді Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 24 вересня 2024 року в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими містяться відомості про ОСОБА_2 . Разом з тим, до Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими не надходила інформація від Міжнародного комітету Червоного хреста або державних органів російської федерації про перебування вищезазначеної особи у полоні держави-агресора та місце її утримання. 

З відповіді Державного підприємства «Український національний центр Розбудови миру» від 24 вересня 2024 року вбачається, що відповідно до виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, інформація щодо перебування ОСОБА_2 у полоні та про стан його здоров`я відсутня.

Актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 24 грудня 2024 року, затвердженим 18 грудня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 , встановлено, що старший механік-водій 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 зник безвісти у проміжок часу з 6.00-7.00 год. 31 липня 2024 року при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ. Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, а також не мав ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння. Відшукати чи встановити зв`язок із старшим механіком-водієм 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 не вдалось через ворожі інтенсивні бойові дії та постійні артилерійські обстріли противником
З листа заступника командувача Медичних сил Збройних Сил України ОСОБА_8 від 15 лютого 2025 року вбачається, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 липня 2024 року до теперішнього часу за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я в системі ІНФОРМАЦІЯ_9 не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.

З листа військової частини НОМЕР_6 від 13 березня 2025 року № 613/5781 вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 грудня 2023 року № 102 солдат ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини. Відповідно до підпункту 14 пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 02 серпня 2024 року № 217 та від 15 серпня 2024 року № 230 солдат ОСОБА_2 з 31 липня 2024 року знятий з усіх видів забезпечення, увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира частини з 15 серпня 2024 року у зв`язку із відсутністю на військовій службі - до повернення військовослужбовця у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання безвісно відсутнім чи оголошення померлим. Службове розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 розпочато відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2024 року № 1154, розслідування завершене наказом від 18 грудня 2024 року № 3084, факт безвісти зникнення солдата ОСОБА_2 підтверджено з 31 липня 2024 року. За заявою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 посадовими особами військової частини НОМЕР_1 перераховані їй належні види грошового забезпечення зниклого солдата ОСОБА_2 в сумі 597 746,69 грн за період з липня 2024 року до листопада 2024 року перераховано 28 грудня 2024 року; за грудень 2024 року перераховано 01 березня 2025 року в сумі 122 684,98 грн; за січень 2025 року перераховано 01 березня 2025 року.

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2025 року № 19/31882-25 та від 21 квітня 2025 року № 19/33005-25, відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 31 липня 2024 року по теперішній час в базі даних не виявлено.

За інформацією з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24 квітня 2025 року № 13823/15668-10-25/15.6, проведеною перевіркою за період з 01 січня 2018 року по теперішній час за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по Харківській області, актових записів про зміну імені та смерть стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.

Згідно з інформацією з Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25 квітня 2025 року № 221-2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у державному розшуку як такий, що зниклий безвісти 31 липня 2024 року.

Відповідно до повідомлення ВП № 1 Харківського РУП № 3 ГУ НП в Харківській області від 29 квітня 2025 року № 1321-2025, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024221210000799 від 14 серпня 2024 за фактом зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час триває. Місцезнаходження ОСОБА_2 невідоме.

З наданої Міністерством розвитку громад та територій України інформації від 09 травня 2025 року № 3443/35/зВГ-25 вбачається, що відповідно до наказу №376, територія с. Старомайорське Великоновосілківської селищної територіальної громади відносилась до територій: активних бойових дій у періоди з 24 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року та з 29 липня 2023 року до 15 лютого 2024 року; активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси у період з 16 лютого 2024 року до 30 вересня 2024 року; тимчасово окупованих російською федерацією територій України у періоди з 10 березня 2022 року до 28 липня 2023 року та з 01 жовтня 2024 року з відкритою датою завершення тимчасової окупації.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Частиною першою статті 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
Смерть - це припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців, використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

Таким чином, при вирішенні такої категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою. Відтак предметом доказування у справі є безпосередньо обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про загибель особи, яку заявник просить оголосити померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22,від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24, від24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24).

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату (теріторіального центру комплектування та соціальної підтримки) або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин (див. постанову Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23)). 
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що застосування судом, зокрема, шестимісячного строку, який обчислюється з моменту зникнення фізичної особи безвісти, можливе виключно за умови наявності істотних підстав для припущення її загибелі внаслідок воєнних дій або збройного конфлікту, тобто за умови доведеності предмета доказування у справі про оголошення особи померлою.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 205/16123/24 (провадження № 61-6220св25)).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Надані заявницею на підтвердження обставин ймовірної загибелі ОСОБА_2 докази не дають підстав з надзвичайно великою вірогідністю припускати смерть останнього в певний час і за певних обставин, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованоговисновку, що відсутні підстави для оголошення його померлим до спливу строків, вказаних у частині другій статті 46 ЦК України. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Верховний Суд встановив, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду відзиву ІНФОРМАЦІЯ_9 на касаційну скаргу 

22 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду клопотання про залишення без розгляду відзиву ІНФОРМАЦІЯ_9 на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року. 

Клопотання обґрунтовано тим, що вказаний відзив підписаний ОСОБА_9 , на підтвердження повноважень якого, на думку заявниці, не надано належних документів.

Верховний Суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 належить відмовити з огляду на таке.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частини перша, третя статті 58 ЦПК України).

Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності) (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 740/2873/22 (провадження № 61-8685св23).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, коли набрав чинності Закон України від 18 грудня 2019 року № 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення», самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20).

Разом з тим, постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 910/16580/23 уточнено попередній висновок та зазначено, що якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).

Отже, за наявності інформації щодо такої особи в ЄДР, у разі подання її суду, відсутності стосовно цього спору, про який повідомлено суду, підстави додатково підтверджувати ці повноваження документами, які за своїм змістом є тими, що визначені частиною третьою статті 58 ЦПК, - статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) - відсутні, оскільки суд може покладатись на відомості з ЄДР як на достовірні.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_9 на підтвердження повноважень діяти в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_9 до відзиву, сформованого в системі «Електронний суд», додано, зокрема, відповідний витяг з ЄДР та копію довіреності від 26 грудня 2025 року № 220/568/Д, згідно з якою Міністерство оборони України в особі Міністра оборони України ШМИГАЛЯ Дениса Анатолійовича, який діє на підставі Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 905) уповноважує офіцера ІНФОРМАЦІЯ_8 майора юстиції ОСОБА_9 представляти інтереси ІНФОРМАЦІЯ_7 в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форми власності та галузевої належності, в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України, в тому числі в органах: державної влади та місцевого самоврядування, адвокатського самоврядування, внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного Бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Бюро економічної безпеки України, Державної казначейської служби України, прокуратури, нотаріату, у судах України, в органах виконання судових рішень з усіма правами, наданими Регламентом Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, законодавством заявнику, скаржнику, позивачу. відповідачу, третій особі, заінтересованій особі, потерпілому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, представнику юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, особи щодо майна якої вирішується питання про арешт, стороні у справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях, у виконавчому провадженні.

Згідно зі статтею 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. 

Зміна керівника юридичної особи, яка видала довіреність, не припиняє дію такої довіреності, оскільки довіреність видається від імені юридичної особи її керівником, а не від імені керівника юридичної особи, і закон не передбачає такої підстави для припинення дії довіреності, як зміна керівника юридичної особи (див. постанову Верховного Суду від 17 серпня 2020 року у справі № 923/37/20).

При надходженні відзиву ІНФОРМАЦІЯ_9 Верховний Суд перевірив інформацію у ЄДР, згідно з якою керівником юридичної особи є ОСОБА_10., а представником є, зокрема, ОСОБА_9., який має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду відзиву ІНФОРМАЦІЯ_9 на її касаційну скаргу належить відмовити.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду відзиву ІНФОРМАЦІЯ_9 на касаційну скаргу відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов