УХВАЛА
26 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 754/11270/25
провадження № 61-2340ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю задоволено.
Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
Скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2025 року у справі за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю, - про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С. І. про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 11 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, 15 січня 2026 року ОСОБА_2 направив до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі на період проходження ним військової служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено.
Провадження у справі № 754/11270/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю зупинено, до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

До Верховного Суду 24 лютого 2026 року надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С. І. на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року, у якій представник заявника просить скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі та в поручення частини четвертої статті 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна приватною власністю задоволено.
Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
Скасовано заходи забезпечення позову.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 
2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С. І. про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Ухвалено у даній справі додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 11 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, 15 січня 2026 року ОСОБА_2 направив до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі на період проходження ним військової служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що він перебуває у складі Збройних Сил України та приймає участь у заходах пов`язаних із захистом Батьківщини від рф та не має можливості безпосередньо брати участь у судових засіданнях, отримувати поштову кореспонденцію та спілкуватись по телефону. На підтвердження чого долучив копію довідки віл 18 листопада 2025 року про перебування старшого солдата 
ОСОБА_2 на військовій службі по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 з 19 липня 2024 року по теперішній час; копію витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 березня 2025 року № 60.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Верховний Суду погоджується з висновком апеляційного суду про необхідність зупинення провадження у справі, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25), відступивши, зокрема, від висновків Верховного Суду щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, сформульованих у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 листопада 2022 року 
у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року 
у справі № 756/3462/20 (провадження № 61-7918св22), від 13 березня 2025 року 
у справі № 557/1226/23 (провадження № 61-2354св24), зазначила наступне: «з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
82. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі».

Оскільки правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер, формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Враховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження ОСОБА_2 військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі у розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи, Верховний Суд уважає, що Київський апеляційний суд правильно задовольнив клопотання про зупинення провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом статей 251, 253 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк