ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2026 року
м. Київ
справа № 756/5494/22
провадження № 51-4801 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року в кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100050000862, 12020100050005433, які були об`єднані судом, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Брянки Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено та призначено покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - на строк 7 років. Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 цього Кодексу, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2022 року ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, а вирок цього ж суду від 07 лютого 2019 року, за яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, постановлено виконувати самостійно.
Суд залишив щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Також суд зарахував ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 до 29 жовтня 2020 року та з 02 червня 2022 року до набрання вироком законної сили.
Крім того, суд у вироку вирішив долю речових доказів.
Київський апеляційний суд ухвалою від 08 червня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 15 серпня 2023 року) змінив вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та постановив вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 зазначеного Кодексу - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України у строк цього остаточного покарання зараховано покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, і відбуте покарання за вироком цього ж суду від 07 червня 2022 року. Крім того, з посиланням на ч. 3 ст. 72 КК України зазначений вирок від 07 лютого 2019 року постановлено виконувати самостійно. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 21 березня 2024 року скасував ухвалу апеляційного суду від 08 червня 2023 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Київський апеляційний суд ухвалою від 18 червня 2025 року вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України скасував і закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. Цей же вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України змінено та призначено йому покарання із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 18 червня 2025 року та зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 до 29 жовтня 2020 року та з 02 червня 2022 року до 18 червня 2025 року. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 02 червня 2022 року близько 15:00, перебуваючи в торговельній залі супермаркету «Екомаркет» (вул. Маршала Тимошенка, 13/1, м. Київ), діючи повторно, умисно, в умовах воєнного стану, з метою викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв із полиці належні ТОВ «ЕКО» дві одиниці шоколаду «Мілка Крем-Печиво» загальною вартістю 139,9 грн, сховав їх собі під одяг і направився до лінії кас супермаркету. У цей час працівник охорони супермаркету помітив протиправні дії ОСОБА_7 і став його зупиняти, однак останній, розуміючи, що його викрито, почав тікати з викраденим товаром, утім не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на вулиці його затримали працівники охорони.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу апеляційного суду і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що під час нового розгляду цей суд за відсутності передбачених у ч. 3 ст. 439 КПК України підстав призначив засудженому суворіше покарання, чим порушив принцип заборони повороту до гіршого.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 зазначила, що доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, є обґрунтованими, тому є підстави для задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Положеннями ст. 438 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій захисник у касаційній скарзі не оспорює.
Щодо наведених у касаційній скарзі захисника аргументів про неправомірне погіршення становища ОСОБА_7 під час вибору заходу примусу, Суд зазначає таке.
Згідно ч. 3 ст. 439 КПК України при новому розгляді в суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання допускається лише за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Установлена процесуальним законом заборона погіршення становища особи після скасування судового рішення діє увесь наступний період кримінального провадження щодо неї, незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися новий розгляд справи.
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що Київський апеляційний суд ухвалою від 08 червня 2023 року змінив вирок місцевого суду і призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 зазначеного Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 21 березня 2024 року скасував згадану ухвалу за касаційною скаргою сторони захисту у зв`язку з порушенням норм процесуального права, котрі регламентують апеляційне провадження, а не через необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції залишив це поза увагою і попри заборону встановлену в ч. 3 ст. 439 КПК України неправомірно погіршив становище ОСОБА_7 , адже на відміну від рішення в попередній ухвалі призначив останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
Ти самим, апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до призначення ОСОБА_7 суворішого покарання за відсутності правових підстав. Але, суд касаційної інстанції, діючи в межах своїх процесуальних повноважень, вправі самостійно виправити допущену апеляційним судом помилку, змінити оскаржуване судове рішення і знизити призначене ОСОБА_7 покарання, оскільки це не призведе до погіршення його становища.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженого рішення, під час його перегляду за касаційною процедурою Суд не встановив.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу захисника необхідно задовольнити.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити, знизити призначене йому за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі до 5 років.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року, більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У решті вказане судове рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3