УХВАЛА

02 березня 2026 року 
м. Київ

справа №400/10874/23
адміністративне провадження № К/990/5433/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Господар-2», про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі,

УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (далі - відповідач ), третьої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Господар-2» (далі - третя особа), в якому просило:
- про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA - 2023-02-20-010262-а від 20.02.2023.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025, адміністративний позов задоволено повністю.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2026, апеляційну скаргу Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області задоволено. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 скасовано. Ухвалено по справі нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, третьої особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Господар-2», про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Комунальне підприємство «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради звернулось через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою.
У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Соколова В.М. з 26.02.2026 по 28.02.2026 (наказ від 24.02.2026 № 333/0/6-26), та Загороднюка А.Г. з 26.02.2026 по 28.02.2026 (наказ від 24.02.2026 № 333/0/6-26), питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу суддів з відпусток.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Суд звертає увагу, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
Допустимість відкриття касаційного провадження у справах незначної складності чи розглянутих у порядку спрощеного провадження, з умов, що справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Скаржник доводить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Рішення, оскаржуване у рамках даної касаційної скарги, на переконання касатора, заслуговує касаційного перегляду, адже такий перегляд, з його погляду, в подальшому буде сприяти однаковому тлумаченню судами закону, оскільки існує гостра потреба у формуванні єдиного висновку Верховного Суду щодо правомірності вимоги Держаудитслужби про розірвання договору, який вже фактично виконаний сторонами.
За доводами касаційної скарги, справа має виняткове значення для КП «КНП Вознесенська БЛ» ВМР, у зв`язку з тим, що вона стосується капітального ремонту хірургічного відділення в умовах воєнного стану та можливості надання медичної допомоги населенню Територіальної громади міста Вознесенська та населення Вознесенського району та Миколаївської області, а на момент розгляду апеляційної скарги об`єкт зданий, роботи прийняті та оплачені. Застосований Державною аудиторською службою захід реагування у вигляді розірвання договору на стадії 100 % готовності об`єкта хірургії є, на переконання скаржника, очевидно неспівмірним із будь-якими процедурними зауваженнями та порушує баланс між публічним інтересом (контроль за коштами) та правом закладу охорони здоров`я на стабільну роботу в умовах війни. 
Поруч із цим необхідно зауважити, що у справах спрощеного провадження обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 2 частини 5 статті статті 328 КАС України не звільняє скаржника від обов`язку навести підстави касаційного оскарження за частиною четвертою статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
За доводами касаційної скарги скаржник наполягав на необхідності у формулювані висновку Верховним Судом щодо правомірності вимог Державної аудиторської служби України про розірвання договору, який на момент судового розгляду є повністю виконаним сторонами.
Перевіряючи обґрунтованість доводів ксаційної скарги в частині визначенні підстав касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження Суд виходить із такого.
У разі оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права.
Зазначена скаржником норма права, щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Також слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
У поданій касаційній скарзі Комунальне підприємство «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради не визначає щодо конкретно якої саме норми права, відсутній висновок Верховного Суду, та, відповідно, не обґрунтовує неправильність застосування судом апеляційної інстанції такої норми права, як і не доводить необхідності формування Верховним Судом висновку щодо такої норми права саме у цій справі.
Доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду справи, наголошуючи на тому, що застосована апеляційним судом правова позицію Верховного Суду, викладена, зокрема, у постанові від 09.09.2025 по справі № 160/9478/21 щодо можливого усунення порушення шляхом розірвання договору та приведення правовідносин між сторонами у первісний стан, не могла бути застосована при винесені рішенні у цій справі, позаяк договір вже повністю виконаний.
Водночас, як слідує із змісту рішення суду першої інстанції, звертаючись до суду КП «КНП Вознесенська БЛ» ВМР серед підстав позову наводила доводи щодо непропорційності обраного відповідачем способу усунення порушення процедури закупівлі в оскаржуваному висновку за результатами моніторингу, не заперечуючи того факту, що моніторинг був проведений до закінчення терміну дії укладеного за наслідками процедури публічної закупівлі, яка, за висновком моніторингу проведена з порушенням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Як можна зрозуміти із доводів касаційної скарги, укладений КП «КНП Вознесенська БЛ» ВМР із ТОВ «Господар-2» за наслідками означеної процедури закупівлі договір від 14.03.2023 № 63, був виконаний на етапі апеляційного розгляду справи.
Отже ці обставини виникли після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та не були покладені в підстави позову про оскарження цього рішення, а відтак не оцінювалися ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом.
Суд касаційної інстанцій зауважує, що частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Межі перегляду судом касаційної інстанції визначені статтю 341 КАС України, відповідно до частини четвертої якої у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (частина четверта статті 341 КАС України.
Висновки в частині оцінки способу усунення порушення, виявленого моніторингом процедури закупівлі з урахуванням того, що такий моніторинг був проведений протягом періоду, визначеного абзацом 2 частини першої статті 8 Закону № 922-VІІІ, та припав на період після укладення договору за результатами проведення процедури закупівлі, у період його дії, були висловлені Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 26.10.2022 у справі № 420/693/21 та від 31.01.2023 у справі № 260/2993/21, від 01.02.2024 у справі № 260/3428/21, від 19.04.2024 у справі № 500/4553/22, від 31.10.2024 у справі № 160/18653/22, від 28.04.2025 у справі № 160/1063/23, від 25.02.206 у справі №420/21734/21 та багатьох інших. 
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Приймаючи до уваги, що доводи касаційної скарги в частині обґрунтування за пунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України (фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для учасника справи) касатором наведені у взаємозв`язку із доводами щодо відсутності висновків Верховного Суду, оцінку яким Судом надано вище, то Суд доходить висновку, що і підстави касаційного оскарження за пунктами «а» та «в» частини п`ятої статті 328 КАС України також є необґрунтованими.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доводи скаржника в касаційній скарзі зводяться до встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Отже, завдання Верховного Суду є не тільки і навіть не стільки вирішення конкретного спору. Суд повинен у передбачений процесуальним законом спосіб (шляхом розгляду конкретного спору та перевірки окремого процесуального судового рішення) витлумачити, як правильно застосувати норму матеріального права, що була не однаково застосована судами з тією метою, щоб надалі спрямовувати судову практику в єдино правильне русло.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, з аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.
Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, прийняте у справі, яка розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях суду апеляційної інстанції обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області, третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Господар-2», про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу процедури закупівлі.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов   А.Г. Загороднюк