УХВАЛА
02 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 757/5993/25-к
провадження № 13-33зво26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , 
розглянула заяву захисника ОСОБА_22 про перегляд за виключними обставинами ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року та ухвали Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_23 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
в с т а н о в и л а:
1. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_23 до 02 квітня 2025 включно (в межах строку досудового розслідування).
2. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року щодо ОСОБА_23 залишено без змін.
3. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 26 лютого 2026 року ухвалив остаточне рішення у справі «Строгуш та Кропачов проти України» (заяви № 9673/25 та 11144/25) і констатував порушення стосовно ОСОБА_23 пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою.
4. За допущене порушення ЄСПЛ визначив справедливу сатисфакцію - 1000 та 250 євро, які держава-відповідач має сплатити заявнику. 
5. Посилаючись на вищевказане рішення ЄСПЛ, захисник ОСОБА_22 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року та ухвали Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_23 , просить скасувати вказані судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про продовження строку дії щодо ОСОБА_23 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави у період з 07 лютого 2025 року по 02 квітня 2025 року.
6. Обґрунтовуючи заяву, адвокат зазначає, що судове рішення Великої Палати Верховного Суду за результатом розгляду цієї заяви на виконання остаточного рішення ЄСПЛ про скасування судових рішень, чинність яких формально легітимізує тримання ОСОБА_23 під вартою протягом періоду, визнаного ЄСПЛ надмірним і таким, що не ґрунтувався на відповідних та достатніх підставах, дозволить повноцінно виконати рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2026 року в частині індивідуальних заходів та сприятиме ефективному відновленню порушених прав заявника; відкриє правову можливість розпочати судовий процес щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного взяття і тримання ОСОБА_23 під вартою, оскільки повністю підпадатиме під визначення «іншого рішення суду» у розумінні пункту 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в порядку статті 1176 Цивільного кодексу України з метою повного відновлення порушених прав заявника.
7. Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.
8. Положеннями пункту 2 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що Велика Палата має право переглянути судові рішення у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
9.За змістом абзацу дев`ятого частини першої статті 1 та глави 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» констатоване Судом порушення Конвенції може бути виконано шляхом виплати грошової компенсації, вжиття індивідуальних та/або загальних заходів.
10. Одним із способіввиконання рішень Європейського суду з прав людини є відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum). 
11. Очевидно, що належним засобом restitutio in integrum, коли мова йде про констатоване ЄСПЛ порушення ст. 5 Конвенції може бути розгляд у тому чи іншому вигляді питання про можливість звільнення особи з-під варти (чи то при наступному продовженні тримання під вартою, чи при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу тощо), а це питання належить до компетенції не Великої Палати, а відповідного слідчого судді (під час досудового розслідування) або суду (під час судового розгляду), рішення яких можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. 
12.Захисник у своїй заяві порушує питання про перегляд за виключними обставинами ухвал щодо продовження тримання його підзахисного під вартою, які вже вичерпали свою дію.
13.У випадку, коли ж предметом перегляду є ухвали про обрання або продовження запобіжного заходу, строк дії яких на момент розгляду заяви вже закінчився, застосування цієї процедури втрачає практичну мету, оскільки на сьогодні вони вже не утворюють правову підставу тримання заявника під вартою. 
14.У будь-якому разі ОСОБА_23 , як стверджує захисник, уже був звільнений з-під варти 20 листопада 2025 року.
15. Таким чином, Велика Палата не вбачає правових підстав для відкриття провадження за заявою захисника ОСОБА_22 про перегляд за виключними обставинами ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року та ухвали Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_23 .
Керуючись статтями 459, 462, 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а:
Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_22 про перегляд за виключними обставинами ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2025 року та ухвали Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_23 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом
Заяву й усі додані до неї матеріали повернути особі, яка їх подала.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач			ОСОБА_1 	
Судді:		ОСОБА_2 		ОСОБА_12 	
		ОСОБА_3 		ОСОБА_13 	
		ОСОБА_4 		ОСОБА_14 	
		ОСОБА_5 		ОСОБА_15 	
		ОСОБА_6 		ОСОБА_16 	
		ОСОБА_7 		ОСОБА_17 	
		ОСОБА_24 		ОСОБА_18 	
		ОСОБА_9 		ОСОБА_19 	
		ОСОБА_10 		ОСОБА_20 	
		ОСОБА_11 		ОСОБА_21