ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 711/8486/24
провадження № 61-11701св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - Адвокатське бюро «Бодашко та партнери»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025 року у складі судді Казидуб О. Г. та постанову Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Василенко Л. І., Сіренка Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» (далі - АБ «Бодашко та партнери») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:
визнати недійсним договір пожертви нежитлового приміщення від 25 квітня 2018 року, укладений між Адвокатським бюро «Бодашко та партнери» та фізичною особою ОСОБА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення п`ятого поверху АДРЕСА_1, загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич»;
визнати за Адвокатським бюро «Бодашко та партнери» право приватної власності на нежитлове приміщення п`ятого поверху АДРЕСА_1, загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич».
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі договору дарування нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н. В. 13 жовтня 2016 року за реєстровим № 8988, АБ «Бодашко та партнери» на праві власності належало нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
25 квітня 2018 року між Адвокатським бюро «Бодашко та партнери», як пожертувачем, та фізичною особою ОСОБА_1 , як обдаровуваною, було укладено договір пожертви вказаного нежитлового приміщення, який зареєстрований у реєстрі за № 1205.
Пунктом 1.2 договору пожертви сторони погодили, що метою цього договору є надання освіти дітям сторін, а відповідно до пункту 3.2.1 договору відповідач зобов`язалась використовувати пожертву за призначенням, тобто виключно, з метою надання освіти дітям.
Указував, що спірний договір має ознаки фіктивного правочину, тобто укладеного без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цим правочином. 
Зокрема, у період із 01 квітня 2018 року до 31 грудня 2019 року АБ «Бодашко та партнери» в особі керуючого бюро були укладені договори про надання юридичної допомоги Червонослобідській сільській раді, як із суб`єктом владних повноважень та розпорядником бюджетних коштів.
Оскільки правоохоронні органи постійно здійснюють моніторинг укладення договорів за проведеними тендерами, в тому числі забезпечують контроль за цільовим використанням бюджетних коштів, а тому укладені договори несли ризики для його господарської діяльності і, як наслідок, передбачаючи можливе негативне настання для його майбутнього, ОСОБА_2 , як керівник АБ «Бодашко та партнери», прийняв рішення укласти спірний договір пожертви зі своєю (на час укладення договору) дружиною (відповідачем) з метою зменшення негативних наслідків для сім`ї ОСОБА_2 , спрямованих на втрату цього майна.
Зазначав, що фактично відповідач у володіння майном не вступила, не несла витрат на утримання приміщення, ніколи не користувалась та не користується ним до теперішнього часу. Адвокатське бюро користується вказаним приміщенням, здійснює оплату комунальних послуг та послуг з експлуатації нерухомого майна.
Після укладення договору пожертви, з метою подальшого використання приміщення АБ «Бодашко та партнери», адвокатське бюро уклало з відповідачкою договір оренди вказаного приміщення, який є чинним.
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній і надалі безперешкодно продовжує користуватися вказаним майном, що, у свою чергу, свідчить про його фіктивність (недійсність).
Посилаючись на те, що має намір відновити свій майновий стан шляхом документального закріплення права володіння, користування та розпорядження належним йому майном, позивач просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025 року позов залишено без задоволення.
Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення своїх вимог. Суд зазначив, що позивач не надав доказів, які б підтверджували удаваність чи фіктивність договору пожертви нежитлового приміщення від 25 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 1205. Суд дійшов висновку, що укладення договору пожертви нежитлового приміщення від 25 квітня 2018 року відповідало волевиявленню ОСОБА_2 і він усвідомлював майбутні ризики та наслідки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги Адвокатського бюро «Бодашко та партнери», рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 вересня 2025 року Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, у постановах Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21, від 22 лютого 2024 року у справі № 464/7832/21, від 11 березня 2024 року у справі № 610/1475/20, від 20 серпня 2024 року у справі № 700/337/23, від 18 лютого 2025 року у справі № 916/5751/23, 07 грудня 2018 року № 910/7547/17, від 27 листопада 2024 року у справі № 686/25886/22, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/17755/18, від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що суди не врахували, що відповідач не прийняла майно у володіння (не отримала ключів, не сплачувала витрати, не використовувала приміщення), що суперечить статті 717 ЦК України (передача майна у власність). Пожертва повинна використовуватися за обумовленою метою (освіта дітей). Відповідач не надала доказів використання приміщення за належністю (документи про витрати, договори з навчальними закладами). Ці обставини свідчать про відсутність наміру створити наслідки, передбачені договором пожертви Суди помилково визнали договір чинним, ігноруючи докази фіктивності.
Доводи інших учасників справи
Представник ОСОБА_4 - адвокат Міщенко С. В. подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільну справу № 711/8486/24 за позовом Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 про визнання договору пожертви недійсним.
Матеріали справи № 711/8486/24 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що 25 квітня 2018 року між АБ «Бодашко та партнери», як пожертвувачем, та ОСОБА_1 , як обдаровуваною був укладений договір пожертви нежитлового приміщення 5-го поверху АДРЕСА_1, загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич».
Відповідно до пункту 1 договору пожертвувач передає, а обдарований приймає в пожертву нежитлове приміщення 5-го поверху АДРЕСА_1, загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич» (опис: будинок побуту з прибудовами А-5, А'-5, а, а', а2, а-6, будинок побуту «Славутич» з прибудовами А-2, а-3, огорожа 1, 2 замощення І).
Пожертвувач стверджує, що відчуження здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, і гарантує, що на момент укладення цього договору вищезазначене нежитлове приміщення не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, не встановлені сервітути, нежитлове приміщення не обтяжене, не заставлене, у податковій заставі та в іпотеці не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів відчуження чи щодо користування з іншими особами (в тому числі за договорами оренди, шлюбного договору (контракту), інших, (до статутного фонду юридичної особи, як внесок не внесене), Пожертвувач несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно.
За змістом пункту 4.1. договору обдаровуваний набуває право власності на предмет пожертви (нежитлове приміщення) з моменту його прийняття та державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 квітня 2018 року № 121983672 номер запису про право власності 25889734 було внесено 25 квітня 2018 року 12:58:36 на підставі договору пожертви серії та номер: 1205, виданого 25 квітня 2018 року, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєва І. Ю.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року та постановою Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 711/5211/20, в задоволенні позову АБ «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про розірвання договору пожертви відмовлено.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі № 711/3211/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АБ «Бодашко та партнери» про усунення перешкод у користуванні майном, позов задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 та АБ «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич», до якого входить приміщення АДРЕСА_1, площею 20 кв. м, та частина приміщень спільного користування 5-го поверху № 5-25, № 5-27, № 5-36, № 5-49, 5-V його власнику ОСОБА_1 , шляхом передачі ОСОБА_1 технічної документації та приміщення 5-го поверху АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнення приміщення від речей, належних ОСОБА_2 , АБ «Бодашко та партнери» та іншим особам, що перебувають в приміщенні АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 , АБ «Бодашко та партнери» та іншим особам, перебувати в приміщенні АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, у постановах Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21, від 22 лютого 2024 року у справі № 464/7832/21, від 11 березня 2024 року у справі № 610/1475/20, від 20 серпня 2024 року у справі № 700/337/23, від 18 лютого 2025 року у справі № 916/5751/23, 07 грудня 2018 року № 910/7547/17, від 27 листопада 2024 року у справі № 686/25886/22, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/17755/18, від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (частина друга статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому правочин може бути одностороннім або багатостороннім. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Визначальною ознакою будь-якого правочину є свобода та спрямованість волевиявлення.
Свобода волевиявлення - це не лише засіб реалізації волі людини у правочині. За допомогою правочинів, зокрема односторонніх, особа не просто реалізує права, надані нормами позитивного права, а й створює нові права та нові правовідносини. Особа вчиняє односторонні правочини, керуючись своєю власною волею.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети.
Договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 730 ЦК України пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву.
Якщо використання пожертви за призначенням виявилося неможливим, використання її за призначенням можливе лише за згодою пожертвувача, а в разі його смерті чи ліквідації юридичної особи - за рішенням суду. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.
За своєю правовою природою пожертва є добровільним внеском певним особам, здійсненим для досягнення визначеної у ній меті.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний договір пожертви є фіктивними, оскільки сторони його уклали без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.
Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчинили будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що відповідно статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на таке майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що оспорюваний договір пожертви підписаний сторонами; учасники договору досягли згоди з усіх істотних умов, володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; на виконання правочину право власності на спірне нежитлове приміщення перейшло до ОСОБА_5 та було зареєстроване за нею в установленому законом порядку.
Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року та постановою Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 711/5211/20, відмовлено в задоволенні позову АБ «Бодашко та партнери» до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про розірвання договору пожертви.
Вказаними рішеннями судів у справі № 711/5211/20 було встановлено, що метою спірного договору пожертви є надання освіти дітям обдаровуваного - ОСОБА_1 , які є також дітьми засновника пожертвувача АБ «Бодашко та партнери» - ОСОБА_2 . Договір пожертви не конкретизує умов використання нежитлового приміщення для забезпечення дітей освітою. Неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 навчаються у Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 17, здобуваючи повну загальну середню освіту. Суди не встановили виникнення у дітей потреби у здобутті вищого рівня освіти та незабезпечення ОСОБА_1 цієї потреби з урахуванням пожертви.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у справі № 711/3211/21, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АБ «Бодашко та партнери» про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язано ОСОБА_2 та АБ «Бодашко та партнери» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням 5-го поверху АДРЕСА_1 загальною площею 20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складає 3/1000 частини нежитлових приміщень будинку побуту «Славутич».
У справі № 711/3211/21 суди встановили, що ОСОБА_1 довела, що є володільцем спірного майна згідно договору пожертви.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Установивши, що передбачені оспорюваним договором пожертви правові наслідки дійсно настали, сторони правочину вчинили передбачені ним дії, виконали їх, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такого правочину недійсними з підстав фіктивності. Під час розгляду справи позивач належними і допустимими доказами не довів, що оспорюваний договір є фіктивним та укладений без мети настання реальних наслідків.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому аргументи касаційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Аргументи касаційної скарги про те, що позивач після укладення договору пожертви продовжує користуватися спірним нежитловим приміщенням, здійснює оплату комунальних послуг та послуг з експлуатації нерухомого майна, не є підставами для визнання правочину фіктивним, адже свідчать лише про наміри позивача користуватися цим майном, однак не про відсутність у відповідача намірів досягти правового результату за договором пожертви.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Адвокатського бюро «Бодашко та партнери» залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун