УХВАЛА

12 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14863/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:

ДЕСОККО ЛІМІТЕД (DESOKKO LIMITED) - Дзяткевич А.В., адвоката (ордер від 13.09.2024 АІ № 1701939), Софіни І.В., адвоката (ордер від 11.02.2026 АІ № 2011091),
Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРХЕЙ-ВІТ" (ORHEI-VIT S.R.L.)- Сопільняк В.Ю., адвоката (ордер від 01.12.2025 АІ № 2075755),
Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистреко" - Коваля А.М., адвоката (ордер від 25.07.2024 АІ № 1685057),

розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРХЕЙ-ВІТ" (ORHEI-VIT S.R.L.; далі - Товариство)
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 (суддя Котков О.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 (головуючий суддя Станік С.Р., судді: Остапенко О.М., Сотніков С.В.)
за заявою ДЕСОККО ЛІМІТЕД (DESOKKO LIMITED, далі - Компанія)
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/14863/22
за зустрічним позовом Товариства
до: 1) Компанії;
2) Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - Організація)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дистреко" (далі - ТОВ "Дистреко")
про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії,
у справі за позовом Компанії
до: 1) Товариства;
2) Організації;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - ТОВ "Дистреко",
про визнання недійсною міжнародної реєстрації торговельної марки та зобов`язання вчинити дії.
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 09.02.2026 № 32.2-01/100 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/14863/22, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакова І.В. (головуючий), Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л.
ВСТАНОВИВ:
Компанія звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства та Організації про: 1) визнання недійсною міжнародної реєстрації торговельної марки від 05.01.2007 № 927822, права на яку повністю належать Товариству; 2) зобов`язання Організації здійснити публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" щодо визнання недійсною міжнародної реєстрації торговельної марки від 05.01.2007 № 927822 на території України повністю та повідомлення Міжнародного бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про визнання недійсною міжнародної реєстрації торговельної марки від 05.01.2007 № 927822 на території України повністю.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що знак для товарів і послуг "Naturalis", зареєстрований за Товариством є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим за Компанією знаком для товарів і послуг "Natura" стосовно наведених у свідоцтві товарів 29, 32 класу МКТП.
Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Компанії та Організації про: 1) визнання недійсним повністю свідоцтва України від 25.11.2008 № 99608 на знак для товарів і послуг "Natura", що належить Компанії; 2) зобов`язання Організації внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки, ведення якого здійснюється в електронній формі, стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України від 25.11.2008 № 99608 та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені "Промислова власність".
Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що торговельна марка "Natura" не відповідає встановленим чинним законодавством України умовам надання правової охорони, а саме: 1) складається лише з позначень, що є описовими під час використання щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв`язку з ними, свідчать про якість, склад, властивості товарів і послуг; 2) вводить в оману щодо товарів чи послуг, зокрема щодо їх властивості та якості; 3) не має розрізняльної здатності та не набула такої внаслідок її використання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у справі № 910/14863/22 (суддя Мандриченко О.В), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 (головуючий суддя Поліщук В.Ю., судді: Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.), у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено повністю; визнано недійсним свідоцтво України від 25.11.2008 № 99608 на знак для товарів і послуг "Natura", що належить Компанії; зобов`язано Організацію внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки, ведення якого здійснюється в електронній формі, стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України від 25.11.2008 № 99608 та здійснити публікацію в офіційному електронному бюлетені "Промислова власність".
Постановою Верховного Суду від 12.11.2024 у цій справі (головуючий суддя Малашенкової Т.М., судді: Бенедисюк І.М., Ємець А.А.,) касаційну скаргу Компанії задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 в частині вирішення спору за зустрічним позовом скасовано; справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2024 залишено без змін.
Під час повторного розгляду справи у місцевого господарському суді у підготовчому провадженні Товариство 03.06.2025 звернулося із заявою про залишення зустрічного позову без розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 залишено без розгляду зустрічний позов Товариства до Компанії та Організації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТОВ "Дистреко" про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії.
Від Компанії 09.06.2025 до місцевого господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути на його користь з Товариства витрати на професійну правничу допомогу у сумі 599 421,60 грн, понесені під час розгляду цієї справи стосовно розгляду зустрічного позову.
Товариство, заперечуючи наявність підстав для стягнення з нього на користь Компанії витрат на професійну правничу допомогу у сумі 599 421,60 грн, понесених під час розгляду цієї справи стосовно розгляду зустрічного позову, направило 14.07.2025 до місцевого господарського суду відповідні письмові заперечення. Крім того, у цих же запереченнях Товариство просило покласти на Компанію судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом його заяви про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 у справі № 910/14863/22, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025, заяву Компанії задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Компанії 383 417,10 грн витрат на професійну правничу допомогу; в решті вимог заяви Компанії - відмовлено. Заяву Товариства про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених ним під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення - залишено без розгляду.
Ухвала місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду мотивовані тим, що:
- Компанія була змушена звернутися до адвокатського об`єднання з метою отримання професійної правничої допомоги та ефективного захисту своїх прав та інтересів у цій справі та понесла витрати у зв`язку зі зверненням Товариства із зустрічним позовом у цій справі;
- подання в наступному Товариством заяви про залишення зустрічного позову без розгляду є виключно його свідомим волевиявленням, яке Компанія не могла передбачити і вчинення зазначеної дії не нівелює наслідків отримання Компанією правової допомоги адвоката, яка потребує оплати;
- звернення до суду з такою заявою вже після направлення справи на новий розгляд в означеній частині (щодо розгляду зустрічного позову), свідчить про фактичне визнання Товариством необґрунтованості вчинення ним відповідної процесуальної дії, доведення Компанією обґрунтовані підстав для часткового стягнення витрат на правничу допомогу, а також зважаючи на надану судами оцінку діям Товариства, які призвели до залишення позову без розгляду, в контексті їх обґрунтованості/необґрунтованості з урахуванням приписів частин п`ятої, шостої статті 130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс);
- приймаючи до уваги наявність заперечень Товариства про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, а також позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 28.11.2024 у цій справі, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатським об`єднанням та заявленими витратами, суди виснували про наявність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу у цій справі: - у сумі 117 451,80 грн (за розгляд зустрічного позову судом першої інстанції); - 110 972,70 грн (за перегляд рішення місцевого господарського суду щодо зустрічного позову судом апеляційної інстанції); - 154 992,60 грн (за перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанції щодо зустрічного позову Верховним Судом);
- норми ГПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, понесених позивачем під час розгляду заяви відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду, через необґрунтовані дії позивача, що за висновком судів попередніх інстанцій, є підставою для залишення заяви Товариства (як позивача за зустрічним позовом) про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.
Товариство, не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду та постановою апеляційного господарського суду, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги від 26.12.2025) просить скасувати їх повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Компанії про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових, понесених під час розгляду цієї справи стосовно розгляду зустрічного позову, а вимоги Товариства про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених ним під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю.
Крім того, у касаційній скарзі Товариство просить покласти на Компанію судові витрати на правничу допомогу щодо перегляду Верховним Судом оскаржуваної ухвали та постанови у справі № 910/14863/22, попередній орієнтовний розрахунок яких становить гривневий еквівалент 1 500-2 000 євро та вказуючи, що підтвердження розміру таких витрат буде подано скаржником у строк, встановлений чинним законодавством.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження Товариство у касаційній скарзі, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України
стосовно оскарження висновків судів про часткове задоволення вимог Компанії про відшкодування витрат на правничу допомогу за розгляд зустрічного позову у цій справі, зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема:
- частини п`ятої статті 130 ГПК України та не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 08.02.2022 у справі № 910/14007/20; від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21, від 19.03.2025 у справі № 918/634/24 (в контексті того, що відповідач, звертаючись із заявою про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача, має зазначати та доводити, а суд при вирішенні питання про компенсацію таких витрат - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується);
- від 26.05.2022 у справі № 905/460/21; від 11.05.2023 у справі № 921/811/21 (в контексті того, що оскільки ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування частини п`ятої статті 130 ГПК України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав);
- від 04.05.2023 у справі № 910/5911/22; від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21 (в контекст і того, що подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість дій позивача та пред`явлення ним завідомо необґрунтованого позову чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою. Так само і сам по собі факт подання заяви/клопотання про залишення позову без розгляду, чи то відмову від позову у справі не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу);
- частини восьмої статті 129 ГПК України та вказує про не врахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах:
- від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21; від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21, а також у постановах Верховного Суду: від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19; від 30.07.2024 у справі № 910/1138/19; від 28.05.2025 року у справі № 903/753/22; від 05.08.2025 у справі № 910/12100/23 (про те, що визначення розміру судових витрат, понесених стороною, має відбуватися із врахуванням доказів, поданих із дотриманням порядку їх подання, а також із дотриманням норм матеріального та процесуального права при визначенні розміру відповідних витрат); 
- стосовно оскарження висновків судів про залишення без розгляду заяви Товариства про відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом його заяви про ухвалення додаткового рішення, зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема:
- частини дев`ятої статті 129 ГПК України та не врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.04.2024 у справі № 922/4278/21 (що вказаною нормою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто, його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у зазначений вище спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим);
- пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 (про те, особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства. Інакше розуміння позбавить особу права на відшкодування понесених нею судових витрат навіть у разі необґрунтованого оскарження іншим учасником справи додаткового судового рішення, що нівелюватиме значення такої засади судочинства, як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення).
Компанія у відзиві на касаційну скаргу, заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та про законність оскаржуваних судових рішень і просить такі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Від Організації надійшли до Суду надійшли пояснення по справі, які з огляду на положення статті 42 ГПК України, Суд долучив до матеріалів справи та оцінює їх у межах статті 300 ГПК України.
ТОВ "Дистреко" не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою частково задоволено заяву Компанії та здійснено розподіл витрат на професійну правничу допомогу Компанії за розгляд зустрічного позову у цій справі та залишено без розгляду заяву Товариства про відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом його заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, та постанова апеляційного господарського суду, якою вказану ухвалу залишено без змін.
Верховний Суд під час дослідження матеріалів касаційної скарги Товариства, підстав касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень та доводів скаржника, наведених в обґрунтування цих підстав, з`ясував, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 29.10.2025 передала справу № 917/1161/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю тлумачення, зокрема змісту статті 130 ГПК України, яка містить назву "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду" у т.ч. необхідності тлумачення терміну "позивач не підтримує своїх вимог", оскільки в різних нормах ГПК України законодавець використовує цей термін з різним змістом та наслідками застосування.
Отже, питання, яке має вирішити об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є застосування статті 130 ГПК України, якою унормовано розподіл витрат у разі закінчення розгляду справи без ухвалення судового рішення.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 21.11.2025 визнала мотиви, викладені в ухвалі колегії Касаційного господарського суду від 29.10.2025 у справі № 917/1161/25 обґрунтованими й такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до частини другої статті 302 ГПК України.
Верховний Суд враховує те, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частиною четвертою статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Консультативна рада європейських суддів у пункті 1 висновку № 20 (2017) від 10.11.2017 "Про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону" вказала, що однакове та уніфіковане застосування закону обумовлює загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність.
Відповідно до пункту 7 частини першої та частини третьої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
З огляду на вищевикладене, правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 917/1161/25 може мати суттєве значення для вирішення питання у справі, що розглядається (№ 910/14863/22), беручи до уваги доводи касаційної скарги, підстави касаційного оскарження, зокрема щодо застосування статті 130 ГПК України, а також для забезпечення єдності та сталості судової практики, зважаючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, а правовідносини щодо предмету касаційного перегляду у зазначеній справі є схожими з правовідносинами щодо предмета касаційного перегляду у справі, яка передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 910/14863/22 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1161/25.
Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228, статтями 229, 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРХЕЙ-ВІТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 у справі № 910/14863/22 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 917/1161/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов