ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року
м. Київ
справа № 676/2180/16-к
провадження № 51-1804км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
виправданого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року в кримінальному провадженні № 42014240070000006 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перківців Кельменецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
2. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року зазначений вирок залишено без змін. 
3. Постановою Верховного Суду від 25 липня 2024 року вищевказану ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано і призначено новий розгляд у цьому суді.
4. Оскарженою ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року виправдувальний вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
5. Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, обіймаючи посаду дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області, перебуваючи у званні старшого лейтенанта міліції, 07 липня 2014 року близько 20:45 у м. Кам`янці-Подільському, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Хмельницького у крайній лівій смузі руху по вул. Хмельницьке шосе, яка має по дві смуги руху в обидва напрямки, на 278 км + 600 м автодороги сполученням «Житомир-Чернівці», біля приміщення ресторану «Корчма «Три ставки» порушив вимоги пунктів 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, не переконався у безпечності руху, не обрав безпечну швидкість, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та, намагаючись уникнути зіткнення з пішоходом ОСОБА_8 шляхом об`їзду зліва, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля, перетнув лінію розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (п. 1.3 розділу Правил), частково виїхав на зустрічну смугу руху та передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який у той момент перетинав проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля у непризначеному для цього місці.
6. Внаслідок наїзду керованого водієм ОСОБА_7 автомобіля на пішохода ОСОБА_8 останній отримав тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді відкритого перелому кісток лівої гомілки з раною м`яких тканин.
7. Продовжуючи рух, керований ОСОБА_7 автомобіль зовнішніми елементами правої бокової поверхні зачепив пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого той лівим ліктем та передпліччям вдарився об вказаний автомобіль та отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у виді закритого перелому лівої плечової кістки, рани лівого передпліччя.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
8. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі, не дав на них вичерпних і переконливих відповідей та не зазначив в ухвалі конкретних підстав, через які визнав скаргу необґрунтованою, формально погодившись з висновками суду першої інстанції. При цьому усупереч вимогам статей 370, 419 КПК України апеляційний суд під час нового розгляду не виконав імперативні вимоги, зазначені в постанові касаційного суду про скасування попередньої ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про проведення додаткової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, відкинув ряд доказів, у тому числі дані у висновках автотехнічної та додаткової автотехнічної експертиз, які у сукупності з іншими доказами свідчать на користь винуватості ОСОБА_7 , не надав належної оцінки показанням потерпілого та очевидця події - свідка ОСОБА_9 і повторно дійшов помилкових висновків про відсутність порушень Правил дорожнього руху (далі - ПДР) з боку водія ОСОБА_7 , які би виступали безпосередньою причиною настання шкідливих наслідків дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). 
9. На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення захисника ОСОБА_6 .
Позиції інших учасників судового провадження
10. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
11. Захисник та виправданий заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
12. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
13. За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
14. Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
15. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді (ч. 2 ст. 439 КПК України).
16. Положеннями ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
17. Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
18. Частиною 2 ст. 17 КПК України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
19. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
20. Статтею 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
21. Як убачається з мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_7 , у ній викладено формулювання пред`явленого йому обвинувачення та підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення і дійшов висновку про недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якому він обвинувачувався. 
22. Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі прокурора, провів часткове судове слідство та погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання обвинуваченого та мотивами прийнятого ним рішення. При цьому, на виконання вказівок касаційного суду, викладених у постанові від 25 липня 2024 року, якою було скасовано попередню ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 , під час нового розгляду апеляційний суд, досліджуючи механізм падіння потерпілого за наведених у вироку обставин, проаналізував і надав оцінку даним у висновках судових експертиз з урахуванням даних протоколу огляду місця події та виявлених слідів на місці ДТП. 
23. Склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті суспільно-небезпечних наслідків. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України. Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.
24. Як стверджував у ході судового розгляду ОСОБА_7 , він рухався зі швидкістю 80-85 км/год. Проїхавши 10-15 м від пішохідного переходу та побачивши за 100 м від свого автомобіля пішоходів, які перетинали проїзну частину у невстановленому місці, зменшив швидкість свого автомобіля до 
60-65 км/год. Потерпілий, перейшовши крайню праву смугу руху, зупинився перед крайньою лівою смугою, по якій рухався його автомобіль. Будучи впевненим у тому, що пішохід пропускає його автомобіль, він продовжив рух по своїй смузі, не гальмуючи при цьому. Коли побачив, що пішохід за 30 м починає переходити смугу руху, по якій рухався його автомобіль, застосував маневр об`їзду, оскільки розумів, що шляхом екстреного гальмування зіткнення з пішоходом уникнути не вдасться. Ці його показання об`єктивно нічим не спростовані, натомість узгоджуються з даними висновку експертів за результатами проведення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №8308/8309/19-21,2909/20-21 від 04.05.2020, висновку експерта №170А від 27.05.2016, та висновку експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 1623/15-26 від 26.06.2015.
25. З урахуванням даних цих висновків судами було встановлено, що наїзд автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 відбувся на лівій смузі руху проїзної частини вул. Хмельницьке шосе м. Кам`янця-Подільського по ходу руху автомобіля «Volkswagen Passat». Свідчення потерпілого ОСОБА_8 у тій частині, що наїзд на нього автомобілем відбувся коли той перейшов за подвійну суцільну лінію розмітки 1.3 відповідно до формулювання обвинувачення, технічно неспроможні. Результати проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 16.09.2014 у тій частині, що в момент наїзду пішохід ОСОБА_8 знаходився на лівій смузі руху вул. Хмельницьке шосе в напрямку м. Хмельницького на відстані 0,75 м від подвійної суцільної лінії розмітки 1.3, яка поділяла протилежні напрямки руху, є технічно спроможними. Покази водія ОСОБА_7 про те, що в момент наїзду пішохід ОСОБА_8 знаходився на лівій смузі вул. Хмельницьке шосе в напрямку м. Хмельницького за крок до подвійної суцільної лінії розмітки 1.3, яка поділяє протилежні напрямки руху, є технічно спроможним. Технічні підстави стверджувати, що в даній дорожній ситуації швидкість руху автомобіля «Volkswagen Passat» перед наїздом на пішохода ОСОБА_8 була більшою ніж 60 км/год, відсутні. В заданій дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей технічним нормам вимог пунктів 10.1, 12.1, 12.4 ПДР за вказаних та встановлених цією експертизою обставин даної події не встановлено. Свідчення водія ОСОБА_7 про те, що коли відстань від автомобіля до пішохода ОСОБА_8 , який зупинився перед лівою смугою руху, складала 30 м, то пішохід раптово у темпі швидкого кроку почав перетинати смугу руху автомобіля справа наліво і за крок до подвійної суцільної лінії розмітки 1.3 без гальмування стався наїзд правою передньою частиною автомобіля на пішохода, є технічно обґрунтованими.
26. Водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості зупинити автомобіль до смуги руху пішохода ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху водія, при допустимій для даних дорожніх умов швидкості руху автомобіля (при заданій швидкості руху автомобіля 60-65 км/год), якщо фактична небезпека для цього водія виникла у момент відновлення руху пішохода на відстані 30 м від автомобіля шляхом виконання ним вимог п. 12.3 ПДР. У водія ОСОБА_7 були підстави технічного характеру відступати від вимог пунктів 11.4, 12.3 ПДР та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 в умовах розвитку подій даної ДТП. Із технічної точки зору причиною виникнення події цієї ДТП стала невідповідність дій пішохода ОСОБА_8 нормам вимог пунктів 4.7, 4.8, 4.14 (г, г') ПДР.
27. Встановити експертним шляхом швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_7 виявилося неможливим через відсутність характерних ознак - гальмівного шляху чи слідів гальмування. Як відзначив у своїй ухвалі апеляційний суд, надаючи оцінку протоколу огляду місця ДТП, останній не містить жодних даних стосовно місця зіткнення, оскільки у ньому відсутні зафіксовані сліди гальмування, а також відсутня фіксація ознак, за якими можна було б точно визначити місце наїзду на потерпілого ОСОБА_8 , що повністю узгоджується з висновками експертів та їх показаннями в процесі судового розгляду в цій частині. Допитані в процесі судового розгляду експерти також ствердили, що ключовою обставиною для встановлення істини у провадженні є дані, на якій відстані потерпілий почав перетинати смугу руху, по якій рухався автомобіль, оскільки саме тоді він створив небезпеку для руху автомобіля. Якщо пішохід почав перетин смуги руху за 30 м до автомобіля, то водій не зміг уникнути зіткнення з ним шляхом застосування екстреного гальмування.
28. Даними висновків експертів також спростовано показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що наїзд на нього автомобілем відбувся, коли він перейшов за подвійну суцільну лінію розмітки (на зустрічній смузі руху), тому що наїзд міг відбутись перед першою зафіксованою плямою крові в поздовжньому напрямку (згідно з даними протоколу огляду - ліва смуга по ходу руху автомобіля), оскільки спочатку відбувся контакт тіла з автомобілем, від якого тіло могло бути переміщено. Тобто наїзд автомобіля «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_8 відбувся на лівій смузі руху проїзної частини по ходу руху автомобіля.
29. Надаючи критичну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що потерпілий є прямо зацікавленою особою, а свідки в момент наїзду на потерпілого перебували на відстані і були розвернуті спиною до місця пригоди, тож самого наїзду не бачили. 
30. Також апеляційний суд обґрунтовано погодився з критичною оцінкою судом першої інстанції попередніхвисновків експертів за результатами проведення автотехнічної експертизи №3851/15-26 від 04.12.2015 та додаткової автотехнічної експертизи №4482/15-26 від 05.01.2016, оскільки вони містять суперечності та категорично не узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_12 пояснив протилежність експертних висновків різними вихідними даними, зазначеними в постановах слідчого про призначення експертиз. При цьому місце наїзду на пішохода експертами не встановлювалось. Натомість для проведення комплексної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 8308/8309/19-21, 
2909/20-21 експертам було надано весь комплекс вихідних даних, здобутих органами досудового розслідування і прокурором у цьому кримінальному провадженні.
31. Зважаючи на те, що з моменту виникнення ДТП минуло майже 10 років і можливість здобуття додаткових даних фактично втрачена, у кримінальному провадженні призначено та проведений цілий комплекс експертних досліджень, викликані і допитані судом усі експерти, колегія суддів касаційного суду погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, які вважали, що законні підстави для задоволення клопотання прокурора та призначення додаткової комплексної автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи відсутні.
32. З огляду на те, що ні в протоколі огляду місця ДТП, ні в інших джерелах доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, у тому числі й висновках експертів, не встановлене місце наїзду транспортного засобу на пішохода, як і поза розумним сумнівом не встановлено момент виникнення небезпеки для руху водія транспортного засобу та відстань до місця наїзду, потерпілий ОСОБА_8 перетинав проїзну частину дороги у не встановленому для цього місці, місцевий суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 в інкримінованих йому діях, оскільки причинно-наслідковий зв`язок із порушенням ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 11.4, 12.1, 12.3 та 12.4 ПДР і заподіянням потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень відсутній.
33. За таких обставин апеляційний суд законно й обґрунтовано постановив залишити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін, з чим погоджується також колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, у ній дано аргументовані відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора та наведено належні мотиви прийнятого рішення.
34. Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів касаційного суду не встановлено. 
35. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду щодо  ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3