ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

16 березня 2026 року 
м. Київ

справа №990/602/25
адміністративне провадження №П/990/602/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Гончарової І.А.,  Юрченко В.П.,  Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 

за участю секретаря судового засідання - Сірак І.М.,
представника відповідача - Ізвєкова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін питання щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) 26.12.2026 подала через систему «Електронний суд» до Верховного Суду як суду першої інстанції позов до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати окремі положення рішення ВРП «Про відрядження судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області для здійснення правосуддя» №2607/0/15-25 від 04.12.2025, а саме: «…Отже, ОСОБА_1 є повноважною суддею, проте не здійснює правосуддя в Добропільському міськрайонному суді Донецької області не лише через зміну територіальної підсудності судових справ цього суду, як зазначено у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05.11.2025 № 227/пс-25, а й тому що з 08.07.2024 вважається тимчасово відстороненою від здійснення правосуддя (рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 08.07.2024 № 2060/1дп/15-24)…». Також ОСОБА_1 просила вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме щодо сплаченого судового збору.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду рішенням від 10.02.2026 позов ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним та скасування окремих положень рішення задовольнив. Визнав протиправним та скасував в частині окремих положень рішення ВРП «Про відрядження судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 до Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області для здійснення правосуддя» №2607/0/15-25 від 04 грудня 2025 року, а саме: «…Отже, ОСОБА_1 є повноважною суддею, проте не здійснює правосуддя в Добропільському міськрайонному суді Донецької області не лише через зміну територіальної підсудності судових справ цього суду, як зазначено у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05 листопада 2025 року № 227/пс-25, а й тому що з 08 липня 2024 року вважається тимчасово відстороненою від здійснення правосуддя (рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 08 липня 2024 року № 2060/1дп/15-24)…».

В судовому засіданні 27.01.2026 ОСОБА_1 заявила усне клопотання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11.03.2026 розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі призначив на 16.03.2026 у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

12.03.2026 від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» найшло клопотання про розгляд питання щодо розподілу судових витрат за відсутності позивачки та її представника.

В судовому засіданні представник ВРП повідомив, що відповідач через систему «Електронний суд» подав заперечення на заяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат в частині стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу, проте у звязку з технічним збоєм їх неможливо відкрити, з огляду на що зазначені заперечення були викладені представником ВРП в усній формі.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, зазначене нею у пункті 3 прохальної частини позовної заяви, а також заявлене нею у судовому засіданні 27.01.2026, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду виходить із такого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.12.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076- VI).

Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, у пункті 3 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні 27.01.2026 ОСОБА_1 також заявила усне клопотання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При зверненні до суду Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовною заявою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. згідно квитанції № 2831216615 від 25.12.2025.

Оскільки рішенням Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10.02.2026 позов ОСОБА_1 був задоволений, то встановлені у законодавстві України та понесені позивачкою судові витрати на оплату судового збору мають бути присуджені на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз вимог частин п`ятої, шостої та сьомої статті 134 КАС України дозволяє зробити висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони.

При цьому сторона, яка заперечує зазначений іншою стороною розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, із застосуванням критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України.

В судовому засіданні 16.03.2026 представник ВРП надав усні заперечення, згідно яких просив відмовити ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав того, що позивачкою не було надано доказів, які б підтверджували, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42200,00 грн понесені саме у зв`язку з розглядом справи № 990/602/25. Зокрема, відповідач посилався на те, що: до матеріалів ОСОБА_1 не додано договору про надання правничої допомоги у справі № 990/602/25, який є базовим документом для встановлення предмета доручення, умов оплати, обсягу послуг та порядку нарахування гонорару, тоді як відсутність такого договору позбавляє суд, а також відповідача можливості перевірити, чи охоплювало доручення представництво інтересів позивача саме у справі № 990/602/25, а також чи відповідає заявлена до відшкодування сума погодженим сторонами умовам; наведене у квитанції № 2831199685 від 25.12.2025 у графі «призначення платежу» формулювання, а саме: «… правничі послуги (супроводження проекту в цілому - позов до ВРП щодо тимч.відсторонення)» не підтверджує, що витрати на професійну правничу допомогу здійснювались саме у справі № 990/602/25, оскільки у справі № 990/602/25 предметом оскарження були окремі положення рішення ВРП про відрядження судді, а не рішення щодо тимчасового відсторонення, що, свою чергу, свідчить про те, що наданий платіжний документ не підтверджує належним чином, що спірні витрати стосуються саме цієї судової справи; подані позивачкою документи не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом саме в межах справи № 990/602/25; з документів неможливо встановити, які саме процесуальні документи були підготовлені адвокатом, скільки часу було витрачено на підготовку позовної заяви, заяв, клопотань, участь у судових засіданнях, аналіз доказів чи інші процесуальні дії; не наведено також вартості кожної окремої послуги, не зазначено погодинної ставки або іншого способу обчислення гонорару, а відтак відсутня можливість перевірити, яким чином сформована сума 42200,00 грн., тоді як вимога про подання детального опису робіт прямо передбачена частиною четвертою статті 134 КАС України.

Так, ОСОБА_1 у даній справі просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42200,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В свою чергу, на підтвердження витрат на правову допомогу, понесених у Верховному Суді як суді першої інстанції, Здоровиця О.В. надала наступні документи:

- попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, в якому вказано, що: розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) позивача становить 42200,00 грн.; найменування послуги - супроводження проєкту вцілому, вартість 42200,00 грн.;

- копія ордеру на надання правничої допомоги серії АА № 1641267 від 25.12.2025, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № 968 від 21.02.2024, адвокатом Кравцем Р.Ю. у Верховному Суді;

- рахунок на оплату № 346 від 25.12.2025, відповідно до якого вартість супроводження проєкту вцілому становить 42200,00 грн., який містить наступні реквізити: постачальник - ТОВ «Адвокатська компанія «Кравець і Партнери»; покупець - ОСОБА_1 ; договір - №1830 від 12.11.2024;

- квитанція № 2831199685 від 25.12.2025, відповідно до графи «призначення платежу» якої ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Адвокатська компанія «Кравець і Партнери» грошові кошти у сумі 42200,00 грн. за: «рахунок № 346 від 24.12.2025 правничі послуги (супроводження проєкту вцілому - позов до ВРП щодо тимч.відсторонення).

Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3098/20 зазначав, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно частин першої, другої статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

З огляду на те, що ОСОБА_1 після ухвалення судового рішення по суті спору не було подано інших доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу, ані ж ті, що були подані нею до ухвалення рішення Верховного Суду від 10.02.2026, а також зважаючи на те, що позивачкою не було додано до матеріалів справи договору про надання правничої допомоги, а додані документи не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що вони понесені саме у цій справі, з огляду на найменування послуги, вказане у попередньому розрахунку витрат на правничу допомогу, - супроводження проєкту вцілому (без конкретизації змісту/суті такого проєкту), призначення платежу, зазначене у квитанції про оплату вартості таких послуг; а також на реквізити договору, зазначені у рахунку на оплату (які відмінні від реквізитів договору, вказаних у ордері), а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 взагалі не було подано детального опису наданих послуг, Верховний Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42200,00 грн. підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 166, 252, 255, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати (судовий збір) у сумі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (код ЄДРПОУ 00013698).

В частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42200,00 грн. клопотання ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового судового рішення складений 18.03.2026

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева,
І.А. Гончарова, 
 В.П. Юрченко, 
 В.В. Хохуляк, 
 Р.Ф. Ханова, 
Судді Верховного Суду