УХВАЛА 

30 березня 2026 року
м. Київ
справа № 182/6795/23
провадження № 61-282ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради, Нікопольської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. 06 січня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року.

2. Верховний Суд ухвалою від 17 листопада 2025 року вищенаведену касаційну скаргу залишив без руху з огляду на наступне. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник зазначав про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності, положень про Наглядові ради державних та комунальних підприємств в частині трудових відносин з керівником в контексті статті 36 КЗпП України та процедури звільнення, визначеної зазначеним кодексом (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Водночас, Верховний Суд вказав, що подана касаційна скарга не містить обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 України, оскільки не зазначено обґрунтованої необхідності для формування висновку Верховного Суду щодо застосування норми матеріального права у спірних правовідносинах. Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

3. Таким чином, Верховний Суд роз`яснив, що скаржник повинен зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також навести чіткі доводи висновкам судів попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає їх неправильність. Таким чином, Верховний Суд роз`яснив, що заявник мав подати виправлену касаційну скаргу та докази її надсилання іншим учасникам справи.

4. Роз`яснив, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

5. 11 лютого 2026 року  ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду клопотання в якому навів пояснення щодо викладених
у вищезазначеній ухвалі недоліків касаційної скарги.

6. Верховний Суд ухвалою від 25 лютого 2026 року продовжив ОСОБА_1 всатновлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 23 січня 2026 року. Заявнику необхідно було надати виправлену касаційну скаргу (з наведеними ним уточненнями, доповненнями та ін.), оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України.

7. 04 березня 2026 року  ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу. В касаційній скарзі, на обгрунтування пункту 3 частини 2 статті 389 ЦПК України заявник вказував про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо управління об`єктами державної та комунальної власності, а саме змінюваного цим законом пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», положень про Наглядові ради державних та комунальних підприємств в частині трудових відносин з керівником, Статутів державних та комунальних підприємств, а саме: підпункти пунктів 6.11.5 та 6.11.5.4 Статуту КП «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради як локальних актів регулювання трудових відносин в контексті статті 36 КЗпП України та процедури звільнення та надав докази надсилання касаційної скарги іншим учасникам справи.

8. Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

9. Так, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 23 січня 2026 року заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, в якій має бути зазначено обгрунтування необхідності для формування висновку Верховного Суду щодо застосування норми матеріального права у спірних правовідносинах, оскільки посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

10. Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 березня 2023 року у справі №522/22473/15-ц, якою було виснано, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 
12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19).

11. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19).

12. Таким чином, заявником не було виконано вимоги ухвали від 23 січня 
2026 року, а саме ним не було конкретизовано, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах та не наведено обгрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

13. Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

14. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня
1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року)

15. Оскільки заявник недоліки касаційної скарги не усунув касаційний суд убачає підстави для визнання касаційної скарги неподаною та її повернення заявнику.

16. Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

17. Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш