УХВАЛА

24 березня 2026 року 
м. Київ

справа №990/84/26
адміністративне провадження №П/990/84/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Бевзенка В.М.,  Тацій Л.В.,  Шарапи В.М.,  Єзерова А.А., 
розглянувши заяву про самовідвід судді Шарапи В.М. від участі у розгляді справи №990/84/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
20 березня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Суд) з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада відповідно), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 24 лютого 2026 року №258/0/15-26 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 23 березня 2026 року) справі присвоєно єдиний унікальний номер 990/84/26 (провадження №П/990/84/26) та визначено колегію суддів для її розгляду у складі головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Бевзенка В.М., Тацій Л.В., Шарапи В.М., Єзерова А.А.
До відкриття провадження у справі, 24 березня 2026 року, суддею Шарапою В.М. заявлено самовідвід у справі №990/84/26, вважаючи, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у його неупередженості при її вирішенні. 
Заява мотивована тим, що позивачем у цій справі є ОСОБА_1 , якого Рада оскаржуваним рішенням звільнила з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду, посаду голови якого у період з 09 січня 2007 року по 10 листопада 2016 року обіймав Шарапа В.М . Крім того, у грудні 2013 року Шарапа В.М. як голова Рівненського окружного адміністративного суду звертався до Вищої ради юстиції із поданням про порушення присяги суддею цього ж суду ОСОБА_1.
Ці обставини, на переконання судді Шарапи В.М., можуть свідчити про наявність підстав, що викликатимуть сумнів в стороннього спостерігача (спостерігачів), у тому числі й в учасників цієї справи, стосовно його об`єктивності, безсторонності та неупередженості, що відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унеможливлює його участь у розгляді цього провадження.
Перевіривши наведені суддею Шарапою В.М. на обґрунтування заяви про самовідвід доводи, Суд вважає за необхідне таку задовольнити.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
Головна мета відводу - гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45- 50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).
У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).
Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).
Колегія суддів вважає, що зазначені суддею Шарапою В.М. у заяві про самовідвід обставини не впливають на його неупередженість при розгляді цієї адміністративної справи та не свідчать про особисту зацікавленість в її розгляді, але можуть викликати сумніви в учасників справи чи сторонніх спостерігачів щодо безсторонності та неупередженості суду.
Беручи до уваги наведені в заяві про самовідвід мотиви, їх зміст і значення, з метою недопущення виникнення обставин, які б могли викликати в стороннього спостерігача (спостерігачів), у тому числі й в учасників цієї справи, сумнів щодо неупередженості (безсторонності) судді Шарапи В.М., Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви цього судді про самовідвід.
За правилами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Заяву судді Шарапи В.М. про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю Шарапу В.М. від участі у розгляді справи №990/84/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення.
Передати матеріали справи №990/84/26 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
В.М. Бевзенко 
 Л.В. Тацій 
 В.М. Шарапа 
 А.А. Єзеров ,
Судді Верховного Суду