ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 760/26521/20
провадження № 61-17451св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А, Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Євграфової Є. П., Писаної Т. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог, судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та заяви про ухвалення додаткового рішення
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та зобов`язання вчинити дії. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано недостовірною інформацію та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію стосовно позивача, поширену 
ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12 год. 51 хв. ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook». Зобов`язано відповідача в строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання законної сили рішення у даній цивільній справі, спростувати інформацію, яка ним поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12 год. 51 хв. в соціальній мережі «Facebook», шляхом розміщення відеопублікації у формі особистого повідомлення ним звернення. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
05 вересня 2024 року ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення за підписом представника ОСОБА_3 , у якій просив здійснити розподіл вже сплачених витрат та тих, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 2522,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 000 грн.
Заява обґрунтована тим, що в поданій апеляційній скарзі та в судовому засіданні 04 вересня 2024 року була зроблена заява, що докази розміру витрат понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
До заяви додані договір про надання правової допомоги від 25 травня 2024 року, квитанція до платіжної інструкції від 27 травня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг, детальний опис виконаних робіт.
Короткий зміст оскарженого судового рішення
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року заяву 
ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 522,40 грн. В іншій частині відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що всупереч норм ЦПК України ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву не було подано попереднього розрахунку витрат, які сторона планує понести у зв`язку з розглядом справи.
Заявник не обґрунтував належним чином наявність поважних причин, які унеможливили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.
Підписання клієнтом документів про понесення витрат на правничу допомогу за домовленістю сторін після закінчення розгляду справи не є поважною причиною, яка унеможливлює здійснення даної дії до закінчення розгляду справи, оскільки дана умова залежить виключно від волевиявлення сторін договору та не обумовлена жодним стороннім фактором, який сторони не могли передбачити.
В частині стягнення витрат понесених відповідачем за подання апеляційної скарги зі сплати судового збору, колегія суддів зробила висновок про наявність підстав для задоволення заяви.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , у якій просив ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року скасувати та ухвалити рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 1 000 грн.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
відповідно до матеріалів справи, сторона відповідача скористалась наданим правом та подала відзив, в якому зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок в розмірі 8000 гривень. Однак суд апеляційної інстанції не дослідив вказаний доказ, хоча представник ОСОБА_2 в судовому засіданні 27 листопада 2024 року на вказане звертав увагу та надавав пояснення, що підтверджується технічним записом судового засідання, а тому висновок суду, про те, що відповідачем не було подано попереднього розрахунку судових витрат не відповідає фактичним обставинам справи;
враховуючи, що судове засідання по ухваленню додаткового рішення було призначено на 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат. Разом з тим, з відповідним клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 до апеляційного суду не зверталася, а відтак відмова з зазначених підстав у стягненні судових витрат є безпідставною;
законодавець в частині 8 статті 141 ЦПК України не визначив форму заяви про подачу доказів понесених судових витрат після ухвалення рішення, а відтак така заява може бути усною (мотивувальна частина постанови Верховного Суду від 8 березня 2023 року справа № 755/7694/20). В судовому засіданні 27 листопада 2024 року, в якому вирішувалось питання розподілу судових витрат, представником апелянта, на питання суду було надано обґрунтування, чому сторона відповідача не могла подати всі необхідні, для вирішення зазначеного питання, документи до судових дебатів, тобто фактично, заява, зроблена в поданій апеляційній скарзі, про подачу доказів розміру витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, була доповнена відповідним обґрунтуванням, а відтак обставини в даній справі та у справі № 285/5547/21, на яку послався апеляційний суд, є різними, тому висновки Верховного Суду, зроблені в даній постанові не підлягають застосуванню в справі, що розглядається;
відповідно до частини 5 статті 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. З вказаних норм слідує, що ухвала постановляється лише в тому випадку, якщо суд відмовляє в прийнятті додаткового рішення. В порушення зазначеної норми процесуального права, суд, постановив ухвалу чим не врахував висновки зроблені в пункті 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 760/26521/20 та витребувано справу з суду першої інстанції.
У квітні 2025 року матеріали справи № 760/26521/20 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 07 січня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 352/1169/15, від 31 жовтня 2024 року у справі № 727/7618/23, від 08 березня 2023 року у справі № 755/7694/20, від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, від 16 грудня 2024 року в справі № 199/9914/22, від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Позиція Верховного Суду
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша - третя статті 134 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21 зазначено, що «подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 750/7757/22 (провадження № 61-3512св23) зазначено, що « У справі, що переглядається: у січні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу; ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; у лютому 2023 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, до якого були надані копії договору про надання правової допомоги від 06 лютого 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 423, квитанції про оплату послуг згідно договору № 1/02-2023 від 06 лютого 2023 року, а також акт виконаних робіт; натомість, відзив ОСОБА_2 не містив клопотання про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. ОСОБА_2 також не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи. Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив принципи змагальності та рівності, оскільки з урахуванням обставин справи, не подання стороною відповідача клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, завадило позивачу належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості (необґрунтованості) та співмірності заявлених до стягнення витрат. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, а тому постанову суду апеляційної інстанції в цій частині слід скасувати».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) зазначено: «якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Обміркувавши викладене, з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».
У справі, що переглядається:
05 вересня 2024 року ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення за підписом представника ОСОБА_3., у якій просив здійснити розподіл вже сплачених витрат та тих, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 2522,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 000 грн;
суд апеляційної інстанції відмовив у задоволення вказаної заяви в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки всупереч норм ЦПК України ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву не було подано попереднього розрахунку витрат, які сторона планує понести у зв`язку з розглядом справи, а також заявник не обґрунтував належним чином наявність поважних причин, які унеможливили йому подати докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів;
проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що в суді першої інстанції інтереси відповідача ОСОБА_2 представляла адвокат Лутковська-Бабіч А. Л., яка від його імені підписала відзив на позовну заяву, в якому містився попередній розрахунок судових витрат у сумі 8000 грн, до відзиву додані акт наданих послуг № 1 та квитанція про оплату (т. 1 а. с. 60, 61-66, 69-82);
отже за змістом заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 000 в суді апеляційної інстанції (т. 2 а. с. 15);
за таких обставин першою заявою по суті ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції була апеляційна скарга, яка дійсно не містила попередній розрахунок судових витрат (т. 1 а. с. 204-216);
разом з тим, до заяви про ухвалення додаткового рішення заявник додав:
- договір про надання правової допомоги від 25 травня 2024 року,
- квитанцію до платіжної інструкції від 27 травня 2024 року, 
- акт прийому-передачі наданих послуг від 12 червня 2024 року, 
- детальний опис виконаних робіт від 25 травня 2024 року,
- фіскальний чек на оплату поштових послуг (підтвердження направлення вказаних доказів позивачу) від 05 вересня 2024 року;
постанова Київського апеляційного суду по суті спору ухвалена 04 вересня 2024 року;
отже, всі докази на обґрунтування підстав для відшкодування витрат на правову допомогу були складені до ухвалення судового рішення по суті спору;
за таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що, зважаючи на характер поданих до суду документів, відповідач не обґрунтував належним чином наявність поважних причин, які унеможливили йому подати вказані докази щодо витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення;
отже, ухвалу апеляційного суду слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги свідчать про те, що оскаржене судове рішення частково ухвалене без додержання норм процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду апеляційної інстанції змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Враховуючи те, що касаційний суд змінює ухвалу апеляційного суду виключно в частині мотивів її ухвалення, новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко