ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/17908/24
адміністративне провадження № К/990/39228/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року (судді: Бойко А.В. (головуючий), Єщенко О.В., Шевчук О.А.) у справі № 420/17908/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Шляховик-97») звернулось до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, контролюючий орган, ПМУ ДПС по роботі з ВПП) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2024 № 079340701 та № 081340701. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган приймаючі оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.02.2024 № 079340701 та № 081340701 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки висновки відповідача викладені ним у акті перевірки є хибними та такими, які не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах. Позивач зазначає про те, що господарські відносини з відповідними контрагентами носили реальний характер, що підтверджується належно оформленими первинними документами та у відповідності до вимог чинного законодавства були відображені у бухгалтерській та податковій звітності, тоді як окремі висновки відповідача зроблені фактично на підставі інформації наявної в інформаційно-аналітичних базах, зокрема, і відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, яка носить інформативний характер. Крім того, позивач зазначає, що зазначена в акті перевірки інформація про невідповідність транспортних засобів для здійснення перевезень задекларованого об`єму палива не відповідає дійсності та спростовується товарно-транспортними накладними, які позивач додавав до своїх заперечень в порядку адміністративного оскарження. Однак відповідач не взяв до уваги надані документи, що також свідчить про необґрунтованість прийнятих рішень. Позивач стверджує, що постачання скрапленого газу відбувалося напівпричепами та автопоїздом, належність номерних знаків цим транспортним засобом підтверджується даними Єдиного реєстру Міністерства внутрішніх справ, а також наявністю у перевізників ліцензій на право перевезення небезпечних вантажів автомобілями, якими воно відбувалося. Також позивач вважає помилковим посилання відповідача в акті перевірки на відсутність інформації щодо пересування транспортних засобів перевізників в ІП «Гарпун», оскільки в ньому міститься інформація тільки щодо транспортних засобів, що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого провадження, проваджень у справах про адміністративне правопорушення, оперативно-розшукової діяльності. Тому, на думку позивача, відсутність інформації в ІП «Гарпун» про пересування транспортних засобів не може слугувати висновку про неможливість постачання продукції транспортними засобами.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.02.2024 № 079340701 та № 081340701. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не спростовано відповідачем жодними належними доказами.
4. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, контролюючий орган подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 420/17908/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Шляховик-97» у повному обсязі.
5. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 420/17908/24 задоволено апеляційну скаргу ПМУ ДПС по роботі з ВПП. Скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Шляховик-97» повністю. Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив, зокрема, з того, що в наданих позивачем товарно-транспортних накладних міститься інформація про транспортні засоби, окремі з яких відносяться до категорії «легкових» згідно відповідних баз даних, а також такі товарно-транспортні накладні мають неточності щодо місця навантаження товарів, даних перевізника, тощо. Суд апеляційної інстанції зазначив, що встановлені в ході перевірки фактичні обставини справи свідчать про відсутність реального здійснення господарських операцій між ТОВ «Шляховик-97» та контрагентами його контрагентами, зокрема, за результатами перевірок контрагентів в частині даних про недоведеність товарності операцій по ланцюгу постачання та факту придбання безпосередніми контрагентами позивача ПММ, його транспортування та зберігання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 420/17908/24.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Шляховик-97» взято на облік в органі податкової служби та здійснює господарську діяльність з 01.08.1997. Основний вид діяльності підприємства в періоді, що перевірявся, - виробництво сумішей асфальтобетонних.
На підставі наказу від 21.11.2023 № 275 відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку щодо законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість , яке становить більше 100 тис.грн за квітень 2021 року.
Впродовж проведення перевірки відповідач досліджував господарські операції за договорами поставки позивача з контрагентами-постачальниками: ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ», ТОВ «ЛАРІ-МАР» по операціях з придбання дизпалива та скрапленого газу, за якими сформовано суму податкового кредиту.
15.02.2024 в результаті перевірки відповідач склав акт, в якому зафіксував завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 55 952 351,00 грн та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду за квітень 2021 року на суму 26 987 893, грн.
27.02.2024 позивач надав відповідачу заперечення на акт перевірки.
На підставі акта перевірки відповідачем 26.02.2024 прийнято податкові повідомлення рішення: № 079340701, яким встановлено завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 55 952 351 (п`ятдесят п`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят одна) 00 грн, та № 081340701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 26 987 893 (двадцять шість мільйонів дев`ятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто три) грн та нараховано штрафні санкції у розмірі 6 746 973 (шість мільйонів сімсот сорок шість тисяч дев`ятсот сімдесят три) 25 грн.
18.03.2024 позивач звернувся в порядку адміністративного оскарження до Державної податкової служби України, проте отримав рішення від останнього про залишення податкових повідомлень-рішень без змін. До скарги позивач додав копії товарно-транспортних накладних.
Судами встановлено, що відповідач в акті перевірки вказує на невідповідність зазначених у товарно-транспортних накладних місць навантаження товару в автомобільний транспорт, з причин відсутності зберігання пального, зареєстрованих акцизних складів тощо.
Так, в акті перевірки контролюючий орган вказував на те, що у спірний період ТОВ «Шляховик-97» мало взаємовідносини з ТОВ «Центр Нафта Торг» (код ЄДРПОУ 43937742) по операціях з придбання дизпалива та скрапленого газу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» (Постачальник) і ТОВ «Шляховик-97» (Покупець) був укладений Договір поставки № 3003/3-21 від 30.03.2021.
Відповідно до п.1.1 Договору поставки, Постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передати у власність Покупця газ та/або інші ТМЦ, (далі - Товар) та, за потреби, провести монтаж та ТО Товару, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати вартість вказаного Товару на умовах цього Договору.
Пунктом 1.2 Договору поставки встановлено, що одиниця виміру, ціна Товару за одиницю, його асортимент визначаються в залежності від домовленості Сторін наступним чином: в специфікаціях до Договору поставки або у видаткових накладних на такий Товар.
Поставка товару здійснюється на умовах EXW або DDP згідно з Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів ІНКОТЕРМС, в редакції 2020, якщо інші умови поставки не передбачені в специфікації або заявках, які є невід`ємного частиною договору (п.4.2 Договору поставки).
Крім того 19.04.2021 між ТОВ «ЛАРІ-МАР» (Постачальник) та ТОВ «Шляховик-97» був укладений Договір поставки №19/04-Д від 19.04.2021.
Відповідно до п.1.1 Договору поставки, Постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передати у власність Покупця дизельне паливо та/або інші ТМЦ, далі - Товар, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати вартість вказаного Товару на умовах цього Договору.
Пунктом 1.2 Договору поставки встановлено, що одиниця виміру, ціна Товару за одиницю, його асортимент визначаються в залежності від домовленості Сторін наступним чином: в специфікаціях до Договору поставки або у видаткових накладних на такий Товар.
Поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з Міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів ІНКОТЕРМС, в редакції 2020, якщо інші умови поставки не передбачені в специфікації або заявках, які є невід`ємною частиною договору (п. 4.2 Договору поставки).
У підтвердження виконання договору № 3003/3-21 від 30.03.2021 року, укладеного з ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» позивачем надані наступні документи: копії видаткових накладних, складених ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» на адресу ТОВ «Шляховик-97» у квітні 2021 року за договорами №3003/3-21 від 30.03.2021, №0904/1-21 від 09.04.2021; видаткові накладні з ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» на газ у кількості 152 одиниць та видаткові накладні з ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» на дизельне паливо у кількості 147 од.; товарно-транспортні накладні.
У підтвердження виконання умов договору, укладеного з ТОВ «ЛАРІ-МАР» позивач надав видаткові накладні на газ у кількості 94 од., а також видаткові накладні на дизельне паливо у кількості 38 од., товарно-транспортні накладні.
Крім того, до перевірки були надані оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ТОВ «Шляховик-97» за квітень 2021 року, сформовані окремо за постачальниками ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» та ТОВ «ЛАРІ-МАР» у розрізі договорів, які, на думку позивача, підтверджують інформацію щодо обсягів придбання ТОВ «Шляховик-97» товарів (пального) у зазначених постачальників у квітні 2021 року.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції у цій справі позивач зазначив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 та пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, позивач у касаційній скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема: від 4 грудня 2018 року у справі № 802/851/18-а, від 24 квітня 2018 року у справі № 813/8500/13-а, від 17 квітня 2018 року № 808/1543/17, від 25 лютого 2021 року № 640/3515/19, до правовідносин між позивачем та його контрагентами, зокрема, щодо дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, яке має бути здійснено на підставі первинних документів, оцінки документів та наявних інших даних, які підтверджують реальність господарських операцій, оформлення відповідних первинних документів, їх аналізу окремо та у сукупності з іншими доказами, а також в частині того, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, третіми особами по ланцюгу постачання, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. 
Позивач вказує, що ТОВ «Шляховик-97» не може нести відповідальності за спосіб набуття придбаних товарів (пального), умови його зберігання та спосіб ведення господарської діяльності своїх постачальників та їх контрагентів, а також не має можливості контролювати зазначені факти, оскільки такі документи є власністю та конфіденційною інформацією постачальника і відсутні у публічному загальному доступі. В свою чергу, надані позивачем первинні документи (у тому числі ТТН) у повному обсязі відображають суть і зміст спірних господарських операцій. Крім того, позивач наголошує, що коректні товарно-транспортні накладні були надані ТОВ «Шляховик-97» на перевірку, зокрема, разом з запереченнями на акт перевірки від 12.08.2021.
Позивач звертає, увагу, що відповідно до даних зазначених у первинних документах, вбачається, що відбувався фактичний рух активів та зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях позивача у зв`язку з його господарською діяльністю (з урахуванням того, що відповідач не заперечує наявності у позивача спірного товару).
Крім того, позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції зроблено висновки про відсутність необхідних умов для результатів господарської, економічної діяльності постачальників-контрагентів позивача з урахуванням відсутності достатніх ресурсів, недостатності або відсутності належних транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання постачання товару у значних об`ємах, тощо. Так, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в яких фактично є наявність порушень податкового законодавства у третіх осіб, які мають господарські відносини з контрагентами позивача, зокрема, в частині місць навантаження пального, яке постачалось позивачу. В порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції роблячи висновки у цій справі обмежився відтворенням висновків податкової перевірки позивача, не встановивши усіх обставин спірних операцій та не здійснивши безпосередньої їх перевірки належними доказами.
9. Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
10. Касаційний розгляд справи проведено в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
11. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
12. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм матеріального права та дотримання норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
13. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з положеннями підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1, 14.1.36, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України: акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального; акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України. Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для: а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України); б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України; в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу. Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі. Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним; господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19.
Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження виконання договорів за спірними правовідносинами позивачем, зокрема, було надано контролюючому органу відповідні копії видаткових накладних (складені на газ та на дизельне паливо у визначеній кількості одиниць), товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» ТОВ «Шляховик-97» за квітень 2021 року, сформовані окремо за постачальниками ТОВ «ЦЕНТР НАФТА ТОРГ» та ТОВ «ЛАРІ-МАР» у розрізі вказаних договорів та ін.
Водночас, судами встановлено, що підставами для невизнання контролюючим органом формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з вказаними контрагентами слугував висновок відповідача про відсутність реальності таких операцій, зокрема, з огляду на не підтвердження таких наявною у відповідача інформацією щодо неможливості здійснення контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами реалізації товарів та надання послуг (а у більшості - дослідженням руху товарів/послуг за ланцюгом постачання (неможливості контрагентами-постачальниками (друга, третя ланка по ланцюгу постачання відповідних товарів) таких підприємств)), неналежно оформленими первинними документами, а саме - товарно-транспортними накладними (окремі з яких складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог чинного законодавства).
При цьому такі доводи відповідача щодо неналежного оформлення товарно-транспортних накладних обґрунтовані тим, що окремі товарно-транспортні накладні містять недоліки в частині зазначення відомостей щодо місця навантаження товарів (здійснених постачальниками), не підтвердження фактів транспортування ТМЦ автомобілями, територією України, згідно даних інформаційної підсистеми «ГАРПУН» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також, що окремі автомобілі, які здійснювали перевезення ТМЦ, вказані у спірних товарно-транспортних накладних, згідно даних ЄРАН є легковими автомобілями та не могли здійснювати таке перевезення.
Щодо таких доводів контролюючого органу Суд зазначає, що у цій справі, судами попередніх інстанцій встановлено, що в ході перевірки, згідно інформації зазначеної у товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, постачання товару здійснювалось Постачальником автомобільним транспортом (пересувні акцизні склади) за місцем розташування виробничих об`єктів Покупця (пункт розвантаження) за наступними адресами: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Заводська, 20; Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Авангард, вул. Базова, 12; Харківська обл., Дергачівський р-н., м. Дергачі., вул. Лозівська, 86; Львівська обл., Сокальський р-н., смт. Жвирка, вул. І-го травня, 5; Дніпропетровська обл., Межівський р-н., с. Слов`янка, вул. Залізнична, 2; Сумська обл., Сумський р-н., смт. Степанівна, вул. Заводська, 2а; Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н., с. Пашена Балка; Луганська обл., м. Северодонецьк, вул. Ліщини, 2п; Запорізька обл., Чернігівський р-н., с. Новополтавка, вул. Центральна; Дніпропетровська обл., Софіївський р-н., с. Зелений гай, вул. Залізнична, 24; Дніпропетровська обл., Царичанський р-н., смт. Царичанка, вул. Першотравнева, 65; Харківська обл., Шевченківський р-н., смт. Шевченкове, вул. Піонерська, 86а.
Зі змісту товарно-транспортних накладних судами встановлено, що відображений пункт навантаження: Рівненська область, Здолбунівський р-н, СМТ Мізоч, а також Харківська область. Харківський р-н. смт. Васищев.
Так, стосовно вказаних адрес ТОВ «Промислова група «Економ ліміт» (код за ЄДРПОУ 43137444) було надано пояснення, що використання бази за цими адресами здійснюється на підставі Договору суборенди № 1201/21 від 12.01.2021 з строком дії до 31.12.2021 та Договору суборенди №1111/20 від 11.11.2020 строком дії до 11.11.2021 з ТОВ «ВАНО-ТРЕЙД ГРУП» (код за ЄДРПОУ 42351943). Також, в акті перевірки зазначено пункт навантаження: Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Лозівська, 86. Позивач, зазначаючи про допущення у ТТН 30408-00461 від 28.04.2021 технічної помилки щодо пункту навантаження, виправив її, вказавши фактичною адресою навантаження: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Вокзальна, 28, та надав її разом із запереченнями відповідачу.
Крім того, щодо посилань відповідача перевезення скрапленого газу транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , який є легковим, судом першої інстанції встановлено, що за даними з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів номерний знак НОМЕР_1 належить як автомобілю SMART MICRO, так і спеціалізованому напівпричепу марки ВС HUTNIK NCG-48, тип кузова - цистерна, який обліковується серед засобів провадження господарської діяльності за автоперевізником ТОВ «ПРОФЕСІЙНА ІДЕЯ» (код ЄДРПОУ 40324881), який має діючу ліцензію на наступні види робіт: міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення безпечних вантажів та небезпечних відходів); внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; міжнародні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепам та напівпричепами. Також, судом першої інстанції встановлено, що номерний знак НОМЕР_2 належить як автомобілю SUBARU LEGACY, так і спеціалізованому напівпричепу марки ВС HUTNIK NCC 48, тип кузова - цистерна, який обліковується за автоперевізником ТОВ «ПРОФЕСІЙНА ІДЕЯ» (має необхідні ліцензії на перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами).
Щодо посилань відповідача в акті перевірки на неможливість за обсягом перевезення скрапленого газу транспортними засобами з номерними знаками: АА17250К з причепом номерний знак НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 , судом першої інстанції встановлено, що у своїх запереченнях (вих. № 1332 від 12.08.2021) позивач повідомляв контролюючий орган про те, що транспортування відповідного обсягу скрапленого газу відбувалося автопоїздом з використанням сідлового тягача, надав до заперечень надав відповідні скориговані ТТН, а належність вказаних позивачем в ТТН номерних знаків саме зазначених транспортним засобам підтверджувалася даними з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що автоперевізники ТОВ «ТП ТРАНС» (код ЄДРПОУ 41866701) та ТОВ «АВАНГАРД-2014» (код ЄДРПОУ 39155326) мають чинну ліцензію на наступні види робіт: 1) ТОВ «ТП «ТРАНС»: міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення безпечних вантажів та небезпечних відходів); внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; міжнародні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепам та напівпричепами; 2) ТОВ «АВАНГАРД-2014»: внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, міжнародні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями.
При цьому, Суд звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що вказана інформація разом з документами надавалася позивачем контролюючому органу разом із запереченнями, однак така безпідставно не була врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень, що також залишилось без належної оцінки суду апеляційної інстанції.
Крім того, Суд зазначає, що з урахуванням наявності первинних документів, складених у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, зокрема, видаткових накладних на спірний товар, які є первинними документами, які складаються суб`єктами господарювання з метою підтвердження передачі товарно-матеріальних цінностей від постачальника покупцю, посилання контролюючого органу на неналежне оформлення окремих товарно-транспортних накладних, як на підставу для визнання здійснюваних господарських операцій безтоварними, є необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товару і набуття права власності на нього, оскільки не показує відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а лише містить інформацію про господарську операцію перевезення, а тому не може бути самостійною/виключною підставою для висновку про безтоварний характер господарських операцій з поставки товару в цілому (що узгоджується з послідовною практикою Верховного Суду в контексті спірних правовідносин).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися саме на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Слід зазначити, що аналіз господарських операцій позивача з його контрагентами також зводиться до цитування відповідачем податкової інформації щодо відповідного контрагента позивача (щодо кількості працюючих, вартості основних фондів тощо) та контрагентів за ланцюгом постачання товарів/послуг. Аналіз такої інформації, наявної, зокрема, в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, відповідно до якої контрагенти позивача (здебільшого - контрагенти-постачальники (друга, третя ланка по ланцюгу постачання вказаних ТМЦ) таких підприємств, з якими позивач не мав жодних господарських відносин) не мають достатніх трудових та матеріальних ресурсів для ведення відповідної господарської діяльності, не підтвердженість ланцюга постачання/надання товарів/послуг, також слугував для висновків контролюючого органу щодо безтоварності спірних операцій. Суд звертає увагу, що як вже зазначалось вище, з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення.
При цьому на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального закону (зазначаючи, що окремі контрагенти-постачальники не можуть здійснити відповідні господарські операції, оскільки у таких відсутня технічна, трудова, технологічна можливість здійснити такі операції. Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. 
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19 та фактично була врахована судами під час вирішення цієї справи.
Крім того, Суд наголошує, що контролюючим органом в акті перевірки фактично не заперечується отримання позивачем зазначених товарів. Так, контролюючим органом у вказаному акті перевірки зазначено: «… під час проведення перевірки встановлено факт використання у господарській діяльності ТОВ «Шляховик-97» ідентичного товару, що в свою чергу є свідченням набуття останнього у власність платником податків без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання.». Зазначене, в свою чергу підтверджує факт проведення господарських операцій, при цьому відповідач вважає, що такі були отримані позивачем від невстановлених осіб без оформлення відповідних документів, проте такий висновок є безпідставним з огляду на те, що між позивачем та контрагентами наявні господарські правовідносини, оформлені відповідними договорами та вказаними первинними документами складеними у відповідності до вимог чинного законодавства, що не було враховано судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
Також, Суд зазначає, що судом апеляційної інстанції не встановлено, а відповідачем не було зазначено про проведення відповідних зустрічних звірок зазначених контрагентів позивача за спірними господарськими операціями. При цьому, контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру). Контролюючий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. 
Тоді як, суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, встановив та зазначив, що контролюючий орган, здійснюючи перевірку позивача, жодним чином не довів факт здійснення позивачем зберігання та реалізації пального, а також не спростував факт технологічного використання Товариством паливно-мастильних матеріалів (у визначених об`ємах) у процесі виготовлення асфальтобетонних сумішей.
Слід зазначити, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, можуть бути застосовані саме до того платника, який їх припустився, а не до іншої особи.
Саме собою невиконання контрагентами (більш того контрагентами контрагентів) своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника з протиправним характером діяльності його постачальників і, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку таким платником.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах: від 07 березня 2023 року у справі № 826/12074/15, від 04 квітня 2023 року у справі № 826/13553/15, від 21 квітня 2023 року у справі № П/811/3574/15, від 31 жовтня 2023 року у справі № 804/2641/16.
14. Щодо посилання відповідача на відсутність даних про перевезення спірного товару в інформаційній системі «Гарпун», як на доказ нездійснення господарської операції з постачання товарів, Суд зазначає наступне.
Так, згідно з Наказом МВС України від 13.06.2018 № 497 «Про затвердження інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 липня 2018 року за № 787/32239, затверджено Інструкцію з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - Інструкція).
Згідно з положеннями пунктів 1-3 розділу VIII Інструкції, програмний модуль ІП «Гарпун» аналітичної обробки та інформування про запобігання вчиненню правопорушень, аналізу тимчасового набору даних про розшук ТЗ або номерного знака - спеціалізоване програмне забезпечення, створене запобігання вчиненню правопорушень, аналізу тимчасового набору даних про номерні знаки, що надходять із систем відеофіксації, на предмет їх розшуку, одночасного перебування на різних ТЗ (номерні знаки - двійники), використання знищених знаків, а також для автоматизованого інформування про такі факти диспетчерів, оперативних чергових, нарядів поліції органів (підрозділів) поліції та ініціаторів розшуку. Для аналітичної обробки використовується фото- та відеоінформація, отримана з технічних засобів та технічних приладів, які мають функції фото-, відеофіксації (запису), закріплених поліцією на службових ТЗ, монтованих/розміщених по зовнішньому периметру доріг і будівель, а також інформація, отримана з автоматичної фото-, відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Порядок отримання інформації, використання технологій доступу, типів наборів даних, обсяг та структура даних, до яких надається доступ автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, відповідно до потреб Національної поліції України визначаються згідно із законодавством України.
Тобто, на обліках ІП «Гарпун» міститься інформація щодо транспортних засобів, які розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалами слідчого судді, суду, про що правильно зазначив суд першої інстанції. Тоді як, ІП «Гарпун» не здійснювала/-є всеохоплюючий моніторинг руху всіх без виключення транспортних засобів по шляхам України. Можливість збирання та зберігання інформації невизначеної за вищевказаними критеріями не передбачена вказаним наказом МВС України від 13.06.2018 № 497.
Суд, щодо посилань контролюючого органу, зокрема, зазначених і у відзиві на касаційну скаргу, на інформацію/відомості з інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», зазначає, що в даному випадку така носить інформативний характер, оскільки відсутня будь-яка інформація, що інформаційною підсистемою «Гарпун» обладнано всі ділянки автошляхів, а тому така інформація може свідчити лише про те, що транспортний засіб пересувався/не пересувався саме на контрольованій ділянці автошляху, що не може бути критерієм оцінки реальності зазначених господарських операцій.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 12 лютого 2025 року у справі № 560/2352/24, від 31 жовтня 2023 року у справі № 520/9288/21.
15. Таким чином, узагальнюючи наведене вище, Суд зазначає, що необхідно погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що наявними у справі доказами підтверджується недоведеність відповідачем нереальності здійснення позивачем господарських операцій у періоді, що перевірявся, а відповідно і недоведеність завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ.
Зважаючи на наведену вище практику Верховного Суду щодо застосування норм Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлені судом першої інстанції обставини в комплексному аналізі наявних у матеріалах справи доказів, підтверджують зроблені судом першої інстанції висновки про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені податковим законодавством, що вказує на реальність господарських операцій між ним та вказаними контрагентами. Натомість, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України контролюючий орган не довів належними, достатніми та допустимими доказами правомірності спірних у справі, що розглядається рішень.
З урахуванням вказаних положень чинного законодавства, а також встановлених у справі, що розглядається, обставин, Суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що контролюючий орган приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення від 26.02.2024 № 079340701 та № 081340701 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки висновки відповідача викладені ним у акті перевірки є хибними та такими, які не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах справи.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, вказав про обґрунтованість позовних вимог. Рішення суду першої інстанції відповідає закону і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.
З урахування наведеного, Суд доходить висновку, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, зокрема застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
16. Судами першої та апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи.
17. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
18. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України).
19. З огляду на зазначене, Суд приходить до висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 420/17908/24 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» задовольнити.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 420/17908/24 скасувати, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у цій справі залишити в силі.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» (смт. Авангард, вул. Базова, б. 12, Одеський район, Одеська область, ЄДРПОУ 03446334) за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (65015, Одеська область, місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 15/1 код ЄДРПОУ 44104032) судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, в розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова