ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/4689/25
адміністративне провадження № К/990/45609/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Танцюри К.О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Крусяна А.В., суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Управління, скаржник), в якому просив:
визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати йому за період з 01 листопада 2020 року по 18 жовтня 2024 року компенсації втрати частини доходів (заборгованість по пенсійним виплатам за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року) у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20; 
зобов`язати здійснити за період з 01 листопада 2020 року по 18 жовтня 2024 року нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати (заборгованість по пенсійним виплатам за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року) згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20;
зобов`язати виплатити ОСОБА_1 нараховану компенсацію втрати частини доходів в день нарахування.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судового рішення у справі №420/4130/20, пенсійний орган 18 жовтня 2024 року виплатив позивачу заборгованість по пенсійним виплатам за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року, а тому, на його думку, він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ) за період з 01 листопада 2020 року по 18 жовтня 2024 року. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати за період з 21 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її (заборгованості по пенсійним виплатам за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року) виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести за період з 21 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2024 року нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її (заборгованості по пенсійним виплатам за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року) виплати за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак суму заборгованості за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 108260,90 грн виплатив лише 18 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим було порушено строки виплати доходу за період з 21 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2024 року, що відповідно до статті 2 Закону №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, Управління звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 2 Закону №2050-III, Порядку №159, статей 23, 116 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), порушили вимоги статті 122 КАС України, а також не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а та від 21 серпня 2019 року у справі №754/3105/17, від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.
7. Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували наслідки пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся з позовом у 2025 році з вимогами щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01 листопада 2020 року, хоча про розмір пенсії йому було відомо щомісяця при її отриманні.
8. Скаржник посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, у якому зазначено, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, тому особа в будь-якому разі знає її розмір. Отримання листа-відповіді від органу Пенсійного фонду не змінює момент початку перебігу строку звернення до суду. Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення.
9. Скаржник також стверджує, що суди неправильно застосували положення статті 2 Закону №2050-III. На думку скаржника, компенсація проводиться лише у разі затримки виплати нарахованих доходів. У даному випадку виплата здійснювалася на виконання рішення суду у справі №420/4130/20, а поточна пенсія виплачувалася вчасно. Тобто заборгованість виникла внаслідок перерахунку за рішенням суду, що має характер разового платежу, а не затримки регулярної виплати.
10. Скаржник вказує на неправильне застосування судами статей 23 та 116 БК України. Головне управління Пенсійного фонду України є бюджетною установою і може здійснювати виплати виключно в межах наявних бюджетних призначень. Заборгованість виникла через відсутність фінансування з Державного бюджету України, що виключає вину органу Пенсійного фонду України.
11. Скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а та від 21 серпня 2019 року у справі №754/3105/17, у яких зазначено, що невиконання судового рішення в частині виплати коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
12. Касаційна скарга надійшла до Суду 06 листопада 2025 року.
13. Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 420/4689/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2026 року клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зупинення виконання судового рішення задоволено. Зупинено виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 420/4689/25 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
15. Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 31 березня 2026 року.
16. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
17. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій. При цьому колегія суддів зазначає, що копія ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження, отримана позивачем 24 грудня 2025 року згідно даних внутрішнього поштового відправлення R067060419547.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
18. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20 частково задоволено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 420/4130/20 - змінено, виключивши з його мотивувальної частини обґрунтування щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог саме з 01 січня 2018 року; викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 420/4130/20 в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із врахуванням всіх визначених довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 видів грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років в розмірах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; надбавки за роботу з таємними документами в розмірі 20 відсотків посадового окладу; премії в розмірі 35 відсотків посадового окладу, та виплачувати перераховану пенсію без застосування встановленої розстрочки, тобто в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку." В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року у справі № 420/4130/20 - залишено без змін.
19. На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20, 18 жовтня 2024 року позивачу виплачено перераховану пенсію у повному обсязі.
20. Позивач, зазначивши, що він має право на нарахування та виплату за період з 01 листопада 2020 року по 18 жовтня 2024 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
21. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
22. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
23. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
24. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
27. Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
29. Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який вона виплачується, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або через установи банків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
30. Згідно з частиною другою статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Така компенсація здійснюється відповідно до закону.
31. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159.
32. Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
33. Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
34. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
35. Згідно зі статтею З Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
36. Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
37. Відповідно до статті 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок:
власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;
коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
38. З метою реалізації Закону №2050 Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив відповідний Порядок.
39. Пункти 1-3 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення).
40. Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. 
41. Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом №2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії, водночас законодавець пов`язав виплату такої компенсації з виплатою заборгованості відповідного доходу, тобто компенсація та основна сума заборгованості підлягають виплаті в одному місяці.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19 та від 25 березня 2023 року у справі № 400/8389/21, від 24 липня 2024 року у справі № 520/2674/2020 та від 31 липня 2024 року у справі № 480/1704/19.
Отже, право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникає у разі несвоєчасного нарахування та виплати доходу за відповідний період, оскільки така компенсація обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
42. У справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі №420/4130/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак виплату заборгованості за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 108 260,90 грн провів лише 18 жовтня 2024 року.
43. Приписами чинного законодавства України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України, а їх невиконання тягне відповідальність, встановлену законом.
44. З огляду на наведене, несвоєчасне виконання судового рішення щодо нарахування та виплати належних особі грошових доходів свідчить про порушення встановлених строків їх виплати.
45. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №815/2454/18.
46. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії як періодичного грошового доходу за період з 21 жовтня 2020 року по 17 жовтня 2024 року, протягом якого відповідачем не було здійснено виплату нарахованих сум заборгованості.
47. Скаржник у касаційній скарзі не навів жодних доводів, які б спростовували висновки судів попередніх інстанцій у цій частині, не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування ними норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а також не обґрунтував наявності підстав для відступу від застосованих судами попередніх інстанцій позицій Верховного Суду. 
48. Натомість, звертаючись з касаційною скаргою, Управління стверджує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення Закону №2050-III, безпідставно поширивши їх дію на спірні правовідносини, оскільки, на думку скаржника, виплата заборгованості, здійснена на виконання судового рішення, має разовий характер та не є затримкою виплати періодичного доходу. Крім того, скаржник також зазначає про пропуск позивачем установленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду.
49. Відповідно до змісту статті 2 Закону №2050-III, підставою для нарахування компенсації є порушення встановлених строків виплати грошових доходів, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
50. Як установлено судами попередніх інстанцій, на виконання судового рішення у справі №420/4130/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак виплату заборгованості за минулі періоди провів із значним порушенням строків, що свідчить про несвоєчасну виплату належного позивачу грошового доходу.
51. При цьому обставина здійснення виплати на виконання судового рішення не змінює правової природи таких сум як складової пенсії - періодичного грошового доходу, який підлягав виплаті щомісячно у визначені законом строки. Одноразовий характер фактичної виплати обумовлений виключно способом погашення заборгованості, що виникла внаслідок порушення обов`язку щодо своєчасної виплати пенсії, і не може свідчити про «разовість» відповідного доходу у розумінні статті 2 Закону №2050-III.
52. Отже, виплата заборгованості, що виникла внаслідок несвоєчасного виконання обов`язку щодо виплати пенсії, є виплатою раніше нарахованого, але не виплаченого у встановлені строки доходу, а тому підпадає під дію Закону №2050-III.
53. З огляду на викладене, підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 2 Закону №2050-III не вбачається.
54. Щодо доводів касаційної скарги про порушення судами положень статті 122 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
55. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах установленого законом строку звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
56. Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №560/8194/20 сформулював правовий висновок, відповідно до якого у спорах цієї категорії шестимісячний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а саме - з першого дня місяця, наступного за місяцем виплати заборгованості відповідного доходу.
57. Як установлено судами попередніх інстанцій, заборгованість з пенсійних виплат за період з 05 березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року була фактично виплачена позивачу 18 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим, враховуючи вищенаведену позицію, перебіг строку звернення до суду розпочався з 01 листопада 2024 року.
58. Посилання скаржника на те, що позивачу було відомо про розмір пенсії під час її щомісячного отримання, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, оскільки предметом спору у цій справі є не розмір пенсії, а право на компенсацію втрати частини доходів, яке виникає у зв`язку з фактом несвоєчасної виплати нарахованих сум, а відтак пов`язується саме з моментом фактичного погашення заборгованості.
59. Отже, звернення позивача до суду 12 лютого 2025 року відбулося в межах строку, встановленого статтею 122 КАС України.
60. Доводи касаційної скарги в цій частині ґрунтуються на неправильному розумінні моменту виникнення права на звернення до суду та не враховують правових висновків Судової палати Верховного Суду, у зв`язку з чим є безпідставними.
61. При цьому посилання скаржника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, відповідно до якого пенсія є щомісячним періодичним платежем і особа обізнана з її розміром під час отримання, не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій.
62. Зазначений висновок сформульований у правовідносинах, предметом яких було визначення моменту, з якого особа повинна була дізнатися про порушення свого права саме щодо розміру пенсійних виплат. Натомість у цій справі спір стосується права на компенсацію втрати частини доходів, яке виникає не у зв`язку з визначенням розміру пенсії, а у зв`язку з фактом несвоєчасної виплати нарахованих сум.
63. Відтак момент виникнення такого права та, відповідно, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з датою фактичного погашення заборгованості, що узгоджується з правовим висновком Судової палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 квітня 2024 року у справі №560/8194/20.
64. Крім того, Суд також відхиляє посилання скаржника на незастосування судами попередніх інстанцій положень статей 23, 116 БК України, зазначаючи, що невиконання судового рішення в частині виплати коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися протиправним. На обґрунтування цієї позиції скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а та від 21 серпня 2019 року у справі №754/3105/17, відповідно до яких невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку не забезпечує захист права особи на отримання бюджетних коштів.
65. Водночас, колегія суддів вказує, що наведені правові висновки сформульовані Верховним Судом у справах, предметом яких було застосування заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу за невиконання судового рішення, тобто стосувалися оцінки наявності поважних причин невиконання такого рішення та підстав для притягнення суб`єкта владних повноважень до відповідальності.
66. Проте у справі, рішення у якій оскаржуються, предметом спору є право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яке врегульовано спеціальним законом - Законом України №2050-ІІІ та не пов`язується із встановленням вини відповідача чи наявністю/відсутністю поважних причин невиконання судового рішення.
67. Відповідно до приписів зазначеного Закону та Порядку №159, обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію виникає у разі встановлення факту порушення строків виплати нарахованого доходу та не ставиться у залежність від причин такої затримки, у тому числі від наявності чи відсутності бюджетного фінансування, оскільки інше тлумачення призводило б до необґрунтованого звуження змісту та обсягу прав особи на отримання компенсації, гарантованих законом.
68. Таким чином, обставини, пов`язані з фінансовим забезпеченням відповідача, не впливають на виникнення у позивача права на компенсацію втрати частини доходів та не звільняють Управління від обов`язку її нарахування і виплати.
69. Отже, посилання скаржника на положення БК України та зазначену судову практику не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій і є безпідставними.
70. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
71. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
72. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі.
73. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваних судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
74. З огляду на те, що за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення залишено без змін, а їх виконання було зупинено ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2026 року, Суд відповідно до частини третьої статті 375 КАС України поновлює виконання зазначених судових рішень.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк
Судді: В.М. Кравчук
С.М. Чиркін