УХВАЛА
26 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 686/3151/22
провадження № 61-1543ск26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги Кредитної спілки «Сейфті Депозіт» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 
2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», третя особа: ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення права власності на нерухоме майно, та позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр», Житлово-будівельного кооперативу «Подільський край», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалті Офіс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, припинення права власності на нерухоме майно,
ВСТАНОВИВ:
05 лютого 2026 року КС «Сейфті Депозіт», як особа, яка не брала участі у справі, через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року у зазначеній справі.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом 
до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.
У статті 392 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги.
Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржену постанову Хмельницький апеляційний суд ухвалив 13 червня 2023 року, повний текст постанови складено 19 червня 2023 року, касаційну скаргу надіслано через підсистему «Електронний суд» 05 лютого 2026 року, тобто поза межами строку 
на касаційне оскарження. 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивовано тим, що КС «Сейфті Депозіт» участі 
у розгляді справи не брала. 24 вересня 2025 року КС «Сейфті Депозіт» стало відомо на наявність судового спору у цій справі та отримано повний текст 
оскарженого судового рішення. Вперше касаційну скаргу було подано 06 жовтня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, проте Верховний Суд ухвалою від 28 листопада 2025 року касаційну скаргу визнав неподаною 
та повернув. Повторно касаційну скаргу було подано 31 грудня 2025 року, проте Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2026 року касаційну скаргу визнав неподаною та повернув.
А тому заявник вважає, що існують поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів 
з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша 
статті 390 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів 
з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя 
статті 27 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу 
та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь 
на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 
1989 року).
За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вперше 
із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 13 червня 2023 року КС «Сейфті Депозіт» звернулося 06 жовтня 2025 року, тобто у межах строку на касаційне оскарження.
Верховний Суд ухвалою від 27 жовтня 2025 року вказану касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявнику строк для усунення недоліків, а саме для підтвердження повноважень брати участь в справі в порядку самопредставництва від імені КС «Сейфті Депозіт»; для надання документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Заявнику було детально роз`яснено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.
12 листопада 2025 року керівник КС «Сейфті Депозіт» Савчук О. В. направила 
до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
Водночас вимог ухвали щодо сплати судового збору у визначеному судом розмірі заявник не виконала, у зв`язку із чим Верховний Суд ухвалою від 28 листопада 
2025 року вказану касаційну скаргу визнав неподаною та повернув (провадження № 61-12449ск25).
Доводи заявника на надвисокий розмір судового збору, який визначив Верховний Суд, а також скликання загальних зборів членів КС «Сейфті Депозіт» з метою вирішення питання щодо можливості сплати судового збору кредитною спілкою, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок зі сплати судового збору є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому заявник мав сплати судовий збір у визначеному Законом розмірі при першочерговому зверненні до суду касаційної інстанції.
Вдруге касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 13 червня 2023 року КС «Сейфті Депозіт» надіслала до суду касаційної інстанції 31 грудня 2025 року.
Верховний Суд ухвалою від 07 січня 2026 року вказану касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявникові строк для усунення її недоліків, а саме заявнику необхідно було надати суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску строку на касаційне оскарження та докази надсилання всім учасникам справи копій поданої касаційної скарги.
19 січня 2026 року від КС «Сейфті Депозіт» до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме заява про поновлення строку на касаційне оскарження.
При цьому касаційна скарга КС «Сейфті Депозіт» подана через підсистему «Електронний суд», однак доказів надсилання всім учасникам справи, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , копій поданої касаційної скарги заявником не надано.
Верховний Суд зазначив, що додані до заяви про усунення недоліків касаційної скарги докази направлення поданої касаційної скарги представникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не є виконанням пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, оскільки у Верховного Суду відсутня інформація проте, що станом на час подання касаційної скарги вказані в касаційній скарзі особи є представниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку з чим Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2026 року вказану касаційну скаргу визнав неподаною та повернув (провадження № 61-14ск26).
Верховний Суд звертає увагу, що пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих 
до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії 
та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень 
статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду 
в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Втретє касаційну скаргу КС «Сейфті Депозіт» надіслало до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» 05 лютого 2026 року.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду 
на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, 
що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий 
розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного 
процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, 
щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу 
у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно 
з опонентом.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), 
про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. 
Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у рішеннях 
від 09 листопада 2004 року в справі «Науменко проти України», від 18 січня 
2005 року в справі «Полтораченко проти України» та від 08 листопада 2005 року 
в справі «Тімотієвич проти України».
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог 
статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення 
є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу 
на офіційному веб-порталі судової влади України.
Верховний Суд зазначає, що на стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів 
на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання 
про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.
В ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2025 року у справі № 420/5965/22 зазначено, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду 
з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги через те, що не були виправлені недоліки, попри чіткий зміст ухвали суду про причини залишення касаційної скарги без руху і ненаведення поважних причин, з яких вимоги такої ухвали не були виконані.
При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційної скари скаржником у найкоротший строк.
Ураховуючи зазначене, наведені заявником підстави не можуть слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально 
в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений 
з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою 
на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони 
не вказують чітких підстав такого поновлення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року у справі 
№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту 
конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин 
перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку 
мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити 
вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, 
що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були 
чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, 
що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами 
чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву 
про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із наведеними іншими поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження від дати первісного звернення до суду касаційної інстанції, а саме 06 жовтня 2025 року 
до 05 лютого 2026 року - дати подання касаційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги 
та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення указаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Визнати наведені в касаційній скарзіКредитної спілки «Сейфті Депозіт» підстави 
для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови 

Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року за клопотанням 
Кредитної спілки «Сейфті Депозіт» неповажними.
Касаційну скаргу Кредитної спілки «Сейфті Депозіт» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року залишити без руху. 
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко