УХВАЛА
05 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 587/258/21
провадження № 61-2653ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Никонова Марина Олександрівна, на ухвалу Сумського апеляційного суду 
від 27 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні, вихованні та проживання з батьком,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітейОСОБА_3 і ОСОБА_4 на утриманні, вихованні та проживання з ним.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року залишено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні, вихованні та проживати разом з батьком - ОСОБА_2 .
Не погодившись з додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. про поновлення строку на оскарження додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області 
від 02 березня 2021 року відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. на додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року.
27 лютого 2026 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Никонова М. О., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 січня 2025 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права. Заявниця вказує, що апеляційний суд належним чином не оцінив причини пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Право на апеляційний перегляд справи, яке гарантовано Конституцією України, реалізується у порядку, передбаченому процесуальним законом.
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення визначених строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України 
суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження 
у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву 
про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження 
№ 61-14230сво18) зазначено, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».
Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/11452/19 вказав, що поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Суд апеляційної інстанції у цій справі встановив, що додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області ухвалене 02 березня 2021 року і матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачки про призначення до розгляду питання про ухвалення додаткового судового рішення за ініціативою суду.
З додатковим судовим рішенням ОСОБА_1 ознайомилась 22 листопада 2024 року, що вона підтверджує у касаційній скарзі, а апеляційну скаргу подала лише 04 квітня 2025 року, тобто через понад чотири місяці.
Відтак суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачка не реалізувала право на апеляційне оскарження додаткового рішення суду протягом тридцяти днів з дня ознайомлення з його текстом, тобто у строк до 23 грудня 2024 року (з урахуванням вихідних днів).
Апеляційну скаргу стороною подано до апеляційного суду 04 квітня 2025 року, тобто із значним пропуском строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. про поновлення строку на оскарження додаткового рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року відмовлено, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Никонової М. О. залишено без руху, запропоновано заявниці звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та надати відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду. 
Суд апеляційної інстанції врахував, що поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що підприємство, на якому вона працює, у листопаді 2024 року переміщене до м. Тернопіль і з 25 листопада 2024 року вона працює у режимі відряджень. До заяви про поновлення процесуального строку додано письмові доказами, що підтверджують перебування ОСОБА_1 у відрядженнях у період з 25 листопада 2024 року по 23 січня 2025 року. Водночас, апеляційна скарга була подана лише 04 квітня 2025 року і відповідачка визнає, що про оскаржуване рішення їй було відомо з 22 листопада 2024 року, проте жодних дій на його оскарження як у 30-денний строк, так і впродовж чотирьох місяців після ознайомлення з рішенням суду вона не вчинила. Поважних причин неподання апеляційної скарги у період або відразу після завершення відрядження заявниця не вказала, як і не навела реальних і об`єктивних причин неможливості подання скарги особисто поштою або через Електронний суд особисто чи через представника.
Взявши до уваги, що апеляційна скарга на додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2021 року подана до апеляційного суду із значним пропуском строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції, встановивши, що заявниця не довела існування об`єктивних перешкод, які завадили поданню апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дати ознайомлення з текстом оскаржуваного рішення, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі, правильно застосувавши приписи статті 357 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції того, що заявниця мешкає у прикордонному районні Сумської області (с. Бацмани), який перебуває під постійними обстрілами та в зоні активного впливу збройної агресії і ці обставини були об`єктивним непереборним бар`єром для своєчасного звернення до суду підлягають відхиленню. Як встановлено судом апеляційної інстанції, з оскаржуваним додатковим рішення заявниця ознайомилась 22 листопада 2024 року та вже з 25 листопада 2024 року по 23 січня 2025 року перебувала у відрядженнях, тобто за межами місця постійного проживання. 
Разом з тим, ОСОБА_1 має право ініціювати у встановленому законом порядку вирішення питання щодо визначення або зміни порядку батьківської опіки, виконання батьківських прав та обов`язків щодо малолітніх дітей.
Європейський суд з прав людини наголошував, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, 
від 19 грудня 1997 року).
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 358 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Никонова М. О. на ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 січня 2025 року (не відносить до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) є необґрунтованою.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Никонова Марина Олександрівна, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні, вихованні та проживання з батьком.
Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали надіслати особі, яка подала касаційні скарги. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович