ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 909/359/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» - Чижика М.Т., Томина С.В.,
Первинної профспілкової організації 
Болехівського ліцею № 2 «Науковий» - Устінського А.В.,
ОСОБА_1 - не з`явився, 
ОСОБА_2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 (у складі колегії суддів: Кравчук Н.М. (головуючий), Зварич О.В., Скрипчук О.С.)
та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025 (суддя Кобецька С.М.)

у справі № 909/359/25
за позовом Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий»
до Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий»,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відкликання протоколу засідання профспілкового комітету,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року Первинна профспілкова організація профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» (далі також відповідач) про визнання твердження заступника голови профспілкової організації та члена профспілкової організації недостовірною інформацією та такою, що має негативний характер для позивача та принижує його ділову репутацію, та зобов`язання відповідача відкликати протокол засідання профспілкового комітету від 13.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.12.2024 під час засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» були висловлені твердження:
- заступником голови Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» ОСОБА_1 про те, що профспілковий комітет Болехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів (на той час назва профспілкової організації позивача) необ`єктивно та неправдиво подає інформацію щодо роботи директора ліцею ОСОБА_3 ;
- членом Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» ОСОБА_2., про те, що у листі-вимозі профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Болехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ситуація у колективі викладена недостовірно.
Позивач зазначає, що такі твердження, які були зафіксовані у протоколі засідання профспілкового комітету відповідача від 13.12.2024 № 6, який направлено Болехівській міській раді, є такими, що принижують його ділову репутацію, спрямовані на створення у необмеженого кола осіб негативної оцінки щодо ділової репутації позивача як учасника суспільних відносин та негативної оцінки діяльності профспілкової організації як юридичної особи, а відтак порушують немайнове право.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у січні 2026 року Первинна профспілкова організація профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 909/359/25 за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.02.2026.
Первинна профспілкова організація Болехівського ліцею № 2 «Науковий» у відзиві на касаційну скаргу зазначила про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Також у відзиві відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом цієї справи Верховним Судом, який становить 10 000,00 грн. Докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані відповідно до частини 8 статті 129 ГПК.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання. 
Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв зазначених учасників справи щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є їхнім правом, а не обов`язком, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників зазначених учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків. 
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що у Болехівському ліцеї № 2 «Науковий» створені дві профспілкові організації:
- Первинна профспілкова організація профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий», що підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ від 25.03.2025 № 1228213;
- Первинна профспілкова організація Болехівського ліцею № 2 «Науковий», що підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ від 25.03.2025 № 1228253.
19.11.2024 профспілковий комітет Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» (позивач) звернувся до Болехівської міської ради з листом про розірвання трудового договору з директором Болехівського ліцею № 2 «Науковий» ОСОБА_4 .
Болехівська міська рада в листі від 29.11.2024 повідомила Первинну профспілкову організацію Болехівського ліцею № 2 «Науковий» (відповідача) про надходження листа-вимоги від 19.11.2024 на адресу міської ради, скерувала лист позивача для розгляду відповідачу та просила повідомити про результат розгляду.
13.12.2024 профспілковий комітет Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» (відповідач) провів засідання, на якому розглянув лист-вимогу від 19.11.2024 та за результатами розгляду склав протокол № 6.
Як свідчить зміст протоколу № 6 засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий», єдиним питанням порядку денного на засіданні профспілкового комітету було розгляд листа-вимоги профспілкового комітету позивача, у якому останній вимагав розірвати трудовий договір з директором Болехівського ліцею № 2 «Науковий» ОСОБА_4 . 
На цьому засіданні виступили голова зазначеної профспілкової організації ОСОБА_5 , заступник ОСОБА_1 та член профспілкового комітету - вчитель географії ОСОБА_2 
ОСОБА_1 запропонувала не підтримувати листа-вимогу про розірвання трудового договору з директором ліцею ОСОБА_4 , оскільки більшість працівників позитивно оцінюють роботу керівника, а також зазначило, що Первинний профспілковий комітет Болехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів (на той час назва профспілкової організації позивача) необ`єктивно та неправдиво подає інформацію.
ОСОБА_2 висловила думку, що ОСОБА_4 сумлінно виконує свої посадові обов`язки, ситуацію у колективі викладено неправдиво, тому що лист-вимога написано без усіх членів профспілкового комітету, а тільки профспілковим комітетом у кількості 5 осіб, більшість працівників не погоджуються з таким листом-вимогою, тому немає підстав для розірвання трудового договору з директором Болехівського ліцею №2 «Науковим» ОСОБА_4.
На засіданні всіма присутніми 33 членами профспілкової організації (відповідача) одноголосно прийнято рішення про те, що лист-вимога не відповідає дійсності, більшість працівників не погоджуються із викладеним і навіть не знали про існування такого листа-вимоги.
Відповідач на додаток до листа від 16.12.2024 № 2 надіслав Болехівській міській раді копію протоколу засідання Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» від 13.12.2024 № 6.
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та вважає, що твердження, які були зафіксовані у протоколі засідання профспілкового комітету відповідача від 13.12.2024 № 6, який направлено Болехівській міській раді, є такими, що принижують його ділову репутацію, спрямовані на створення у необмеженого кола осіб негативної оцінки щодо ділової репутації позивача як учасника суспільних відносин та негативної оцінки діяльності профспілкової організації як юридичної особи, а відтак порушують його немайнове право.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив та мотивував таке рішення тим, що відображені в протоколі від 13.12.2024 № 6 висловлювання є лише власною оцінкою реальних подій, що висловлена у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є достовірною чи негативною інформацією та не мають ознак приниження ділової репутації позивача.
У поданій касаційній скарзі Первинна профспілкова організація профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень зазначила, зокрема, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 30 Закону України «Про інформацію» та дійшли помилкового висновку про те, що висловлювання третіх осіб є оціночними судженнями. Оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 236 ГПК щодо повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а висновки щодо правової природи висловлювань відповідачів - є передчасними та юридично необґрунтованими. За висновками Верховного Суду, при вирішенні спорів такої категорії суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Скаржник зазначає, що зі змісту протоколу № 6 вбачається, що ОСОБА_1 ствердила: «Первинний профспілковий комітет Болехівської ЗОШ І-ІІІ ст. №2 необ`єктивно та неправдиво подає інформацію щодо роботи директора ліцею ОСОБА_3 », а ОСОБА_2. зазначила: «У листі-вимозі профспілкового комітету викладена неправдива ситуація у колективі». Такі висловлювання містять категоричне ствердження про факт недостовірності конкретної інформації, викладеної в офіційному документі іншої юридичної особи (листі-вимозі профспілкового комітету ЗОШ № 2); стосуються конкретної життєвої ситуації, а саме оцінки діяльності директора, фактів судових рішень, поновлень на роботі, які документально підтверджені; мають претензію на істину (викладено в офіційному документі - протоколі профспілкового засідання), а не на вираження власного світогляду; можуть бути перевірені на достовірність у судовому порядку. Скаржник зазначив про необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про те, що у протоколі № 6 не містяться жодних фактів, а мають місце лише зафіксовані суб`єктивні оціночні думки ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
При цьому, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 17.08.2023 у справі № 759/16306/21-ц щодо обов`язку суду перевіряти зміст висловлювань на предмет їх фактичного змісту, від 21.01.2021 у справі 910/9397/18 щодо захисту ділової репутації юридичної особи у випадку поширення негативної інформації, яка претендує на істину, від 08.05.2018 у справі № 369/1052/16-ц, від 18.03.2019 у справі № 927/791/18, від 21.01.2020 у справі № 910/10429/18 щодо розмежування фактів та оціночних суджень, від 22.11.2021 у справі № 761/32924/19-ц, рішенні Європейського суду з прав людини у справі Jerusalem v. Austria щодо меж свободи висловлювання та співвідношення оціночних суджень і фактів.
Відповідно до статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
У статті 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб (стаття 68 Конституції України).
За змістом частини 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Здійснення передбачених статтею 10 Конвенції свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та інш.), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, від 07.12.2021 у справі № 905/902/20).
Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (частина 1 статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
У частині 1 статті 94 ЦК визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.
Ділова репутація належить до особистого немайнового блага, яке охороняється цивільним законодавством (частина 1 статті 201 ЦК).
Згідно зі статтею 200 ЦК інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. 
У статті 5 зазначеного Закону визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію»).
За змістом частини 1 статті 91 ЦК право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
У статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина 1). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина 2).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати (постанова Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/10429/18).
При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, має бути визначено характер такої інформації та з`ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 910/19082/16).
Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. 
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). 
Таким чином, з огляду на положення процесуального закону (зокрема статті 236, 237, 267, 270, 282, 301, 315 ГПК) суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.
У справі, що розглядається, Первинна профспілкова організація профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» просила визнати твердження заступника голови Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» та члена профспілкової організації, висловлені 13.12.2024 під час засідання профспілкового комітету відповідача та зафіксовані в протоколі від 13.12.2024 № 6, недостовірною інформацією та такою, що має негативний характер для позивача та принижує його ділову репутацію, та зобов`язати відповідача відкликати протокол засідання профспілкового комітету від 13.12.2024.
Суди попередніх інстанцій з огляду на предмет і підстави заявленого позову, оцінки поданих сторонами доказів в обґрунтування своїх вимог і заперечень, було встановлено, що висловлювання заступника голови Первинної профспілкової організації Болехівського ліцею № 2 «Науковий» ОСОБА_1 «… Первинний профспілковий комітет Болехівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 необ`єктивно та неправдиво подає інформацію» та члена профспілкової організації ОСОБА_6 «ситуацію у колективі викладено неправдиво» були суб`єктивною думкою, сформованою на підставі власного бачення ситуації цих осіб. Так, ОСОБА_1 запропонувала не підтримувати лист-вимогу, оскільки більшість працівників позитивно оцінюють роботу керівника, а також позивач не об`єктивно та не правдиво подає інформацію, без посилання на конкретні факти чи порушення; ОСОБА_6 висловила позитивну думку щодо роботи директора ліцею та зазначила, що ситуацію у колективі викладена неправдиво, тому що лист-вимогу написано без усіх членів профспілкового комітету, а більшість працівників не погоджуються з таким. 
Суди встановили, що такі висловлювання зазначених осіб є власними судженнями у межах реалізації конституційного права на свободу думки і слова, а також права на участь у діяльності професійних спілок і підпадають під категорію «оціночні судження», що не підлягає спростуванню; такі висловлювання не містять жодної конкретної події, дати, факту, цифри, опису певної конкретної дії чи конкретного порушення; вони не констатують факт, а надають лише оцінку фактів, відображають власні думки, а отже, в розумінні норм закону є оціночними судженнями. 
Отже, суди попередніх інстанцій, установивши, що вжиті в протоколі профспілкової організації від 13.12.2024 № 6 висловлювання членів цієї профспілкової організації ОСОБА_1 та ОСОБА_2., відображають лише їх власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, та не є недостовірною чи негативною інформацією, а також не мають ознак приниження ділової репутації позивача, дійшли обґрунтованого висновку про не доведення позивачем у встановленому процесуальним законом порядку наявності обставин, що свідчать про викладення відповідачем у протоколі від 13.12.2024 № 6 інформації, що є недостовірною та такою, що порушує права та недоторканість ділової репутації позивача.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.
Позивач у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, обґрунтував тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору неправильно застосовано статтю 30 Закону України «Про інформацію» та не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 759/16306/21-ц щодо обов`язку суду перевіряти зміст висловлювань на предмет їх фактичного змісту, від 21.01.2021 у справі № 910/9397/18 щодо захисту ділової репутації юридичної особи у випадку поширення негативної інформації, яка претендує на істину, від 08.05.2018 у справі № 369/1052/16-ц, від 18.03.2019 у справі № 927/791/18, від 21.01.2020 у справі № 910/10429/18 щодо розмежування фактів та оціночних суджень, від 22.11.2021 у справі № 761/32924/19-ц.
Так, зокрема у зазначених скаржником постановах Верховного Суду міститься висновок, який узагальнено зводиться до того, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Судами першої та апеляційної інстанцій, у справі, що розглядається, було враховано такі висновки Верховного Суду і на підставі досліджених обставин справи, у тому числі оцінки поданих сторонами доказів, не встановлено в діях відповідача складу правопорушення, що є підставою для визнання недостовірною та такою, що порушує право позивача та недоторканість ділової репутації, інформацію, наведену у протоколі профспілкової організації від 13.12.2024 № 6.
Таким чином, Верховний Суд зазначає, що наведені судами попередніх інстанцій мотиви та висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову у цій справі, не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду. Водночас, необхідно зауважити, що висновок щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позову у наведених скаржником у касаційній скарзі справах, визначався з урахуванням конкретних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, що зумовило прийняття судом відповідного рішення.
З урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, доводи Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій наведених норм матеріального права є необґрунтованими, отже, підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.
Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Первинної профспілкової організації профспілки працівників освіти і науки України Болехівського ліцею № 2 «Науковий» залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025 у справі № 909/359/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв 

І.С. Міщенко