ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 686/7899/25
провадження № 61-12076св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Міністерства юстиції України,
треті особи: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 
2025 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., П`єнти І. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Міністерства юстиції України, треті особи: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, заданої невиконанням рішення суду.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода навмисним тривалим невиконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 про зобов`язання уповноваженої особи прокуратури Хмельницької області прийняти передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32014240000000028 від 
16 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України.

ОСОБА_1 просив стягнути з держави Україна на його користь 
15 000 000,00 грн моральної шкоди, завданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2023 року.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
27 травня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа № 686/7932/25 за позовом ОСОБА_1 до держави України, представник - Міністерство юстиції України, про відшкодування моральної шкоди, заданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2024 року. Період станом на 01 січня 2024 року, за який ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду у справі № 686/7932/25, поглинає період відшкодування шкоди, заявлений ним у справі № 686/7899/25, 
а тому спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої і апеляційної інстанцій не надали мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Вказує, що предмет спору у цій справі і у справі № 686/7932/25 є різним. Також різними 
є підстави позову: у цій справі відшкодування втраченого заробітку заявлено станом на 01 січня 2023 року, а у справі № 686/7932/25 - станом на 01 січня 2024 року. 

Доводи інших учасників справи

19 листопада 2025 року держава Україна в особі Міністерства юстиції України подала до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки судів є правильними, оскільки на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа № 686/7932/25, яка є тотожна цій справі. Зміна суми стягнення за такого самого обґрунтування є лише зміною кількісних показників за тією ж вимогою. Для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. 

20 листопада 2025 року Хмельницька обласна прокуратура подала до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Відзив мотивований тим, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувають ряд справ за аналогічним позовом ОСОБА_1 . Зі змісту позовних заяв відомо, що ОСОБА_1 подав до суду окремі позови про стягнення моральної шкоди, з аналогічним предметом, 
з аналогічних підстав та однаковим складом учасників справи. У зв`язку із цим суд на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України правильно залишив позов без розгляду.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року  ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

08 грудня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 
2020 року у справі № 560/257/20 визнано протиправною та скасовано постанову прокуратури Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 14 січня 2019 року. Зобов`язано уповноважену особу прокуратури Хмельницької області прийняти передбачену частиною першою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» постанову про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 і частиною другою статті 366 КК України.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 
2021 року у справі № 560/257/20 апеляційні скарги ОСОБА_1 
і прокуратури Хмельницької області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - без змін.

24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом (справа № 686/7899/25) до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, у якому просив стягнути з держави Україна на його користь 15 000 000,00 грн моральної шкоди, завданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2023 року.

Позов у справі № 686/7899/25 ОСОБА_1 мотивував навмисним тривалим невиконанням судового рішення від 24 березня 2020 року у справі 
№ 560/257/20.

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що:

24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції; третя особа - Хмельницька обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2022 року (справа 
№ 686/7897/25).

25 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2024 року (справа № 686/7932/25).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
05 травня 2025 року, прийнятою у справі № 686/7932/25, об`єднано в одне провадження справу № 686/7932/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2024 року, із справою № 686/7897/25 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції, третя особа - Хмельницька обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 560/257/20 станом на 01 січня 2022 року. Присвоєно справі № 686/7897/25.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
24 листопада 2025 року у справі № 686/7897/25 позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Міністерство юстиції, третя особа - Хмельницька обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди станом на 01 січня 2024 року залишено без задоволення.

Зі змісту рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 
24 листопада 2025 року у справі № 686/7897/25 відомо, що ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що станом на 01 січня 2022 року 
і 01 січня 2024 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 560/257/20 не виконане, постанова 
у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не прийнята, що є фактом неналежного виконання судового рішення. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди за несвоєчасне і неналежне виконання рішення суду у справі 
№ 560/257/20 позивач оцінював у розмірі 30 000 000, грн.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

За змістом положень статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. 

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий 
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини керується тим, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»). 

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). 

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. 

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається 
у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України. 

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет 
і з тих самих підстав. 

Необхідність застосування пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень. 

За змістом наведеної норми, судзалишає позов без розгляду, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначила, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні 
у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. 

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого 
у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом 
у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. 

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (постанова Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19 (провадження № 61-1251св23)). 

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив, що предмет позову у справі № 686/7932/25, яка об`єднана із справою 
№ 686/7897/25, і об`єднаній справі присвоєно № 686/7897/25, у яких вже відкрито провадження, та у цій справі є тотожними, позови заявлено з тих самих підстав, сторонами є позивач -  ОСОБА_1 та відповідач - держава Україна в особі Міністерства юстиції України. 

Таким чином, встановивши, що позивач скористався своїм правом на звернення до суду з аналогічними позовами (з тим самим предметом, з тих самих підстав та між тими самими сторонами) провадження у яких відкрито, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що одночасний розгляд судами 
у різних справах тотожних спорів суперечитиме нормам процесуального законодавства, та залишили без розгляду позов у цій справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України. 

Доводи заявника про те, що позовні вимоги у справі № 686/7932/25 
не є тотожними вимогам у межах цієї справи, з огляду на те, що порушення 
з боку відповідача є триваючим, а заявлений розмір відшкодування моральної шкоди відрізняється, не заслуговують на увагу, оскільки предмет спору, підстави звернення до суду, а також суб`єктний склад осіб у справах 
є однаковими, а період часу, за який позивач просить відшкодувати моральну шкоду у цій справі (станом на 01 січня 2023 року), охоплює період, зазначений ОСОБА_1 у справі № 686/7932/25, яка об`єднана зв справою 
№ 686/7897/25, і справі присвоєно № 686/7897/25 (станом на 01 січня 
2024 року). 

Таким чином, зміна позивачем періоду невиконання судового рішення та розміру відшкодування моральної шкоди за встановлених у справі, що переглядається, фактичних обставин не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанції про тотожність заявлених у цій справі позовних вимог. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 990/433/18 (провадження № 11-61заі18) зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог не змінює правової природи таких вимог, їх предмета 
і підстави в цілому. 

Встановивши правову природу правовідносин, які виникли між учасниками справи, суди попередніх інстанцій правильно виснували, що у цій справі та 
у справах № 686/7776/25 і № 686/8959/25 спори є тотожними. 

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду у цій справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, а отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування судами норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норм процесуального права в оскаржуваних судових рішеннях є очевидним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 
2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 серпня 
2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська