ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року
м. Київ
cправа № 916/3139/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Краснов Є. В., Рогач Л. І.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу "Миколаївка"
на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 (колегія суддів у складі: Діброва Г. І. - головуючий, Савицький Я. Ф., Ярош А. І.)
за заявою Сільськогосподарського кооперативу "Миколаївка"
про забезпечення позову у справі
за позовом Сільськогосподарського кооперативу "Миколаївка"
до Сергіївської селищної ради Білгород - Дністровського району Одеської області
про витребування земельних ділянок
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову
1.1. Сільськогосподарський кооператив "Миколаївка" (далі - заявник) подав до суду заяву про забезпечення позову (далі - Заява), у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5120885100:01:002:0134 площею 7,57 га; 5120885100:01:002:0495 площею 11,2770 га; 5120885100:01:002:0496 площею 22,4603 га; 5120885100:01:002:0542 площею 0,9613 га; 5120885100:01:002:0543 площею 1,2546 га; 5120885100:01:002:0544 площею 1,3002 га; 5120885100:01:002:0545 площею 12,1748 га; 5120885100:01:002:0546 площею 2,3705 га; 5120885100:01:002:0548 площею 3,2893 га; 5120885100:01:002:0549 площею 3,2521 га; 5120885100:01:002:0551 площею 0,9208 га; 5120885100:01:002:0552 площею 0,6288 га; 5120885100:01:002:0556 площею 0,6646 га; 5120885100:01:002:0557 площею 0,9806 га; 5120885100:01:002:0558 площею 0,9627 га; 5120885100:01:002:0559 площею 0,0441 га; 5120885100:01:002:0560 площею 6,1687 га (далі - земельні ділянки); та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок, у тому числі набуття, зміну, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму, тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження, тощо), яка є предметом спірних правовідносин;
- заборонити Сергіївській селищній раді Білгород - Дністровського району Одеської області вчиняти дії щодо земельних ділянок; зокрема, відчужувати, здавати в оренду (суборенду), вчиняти будь - які інші договори, підписувати акти та будь-які інші документи щодо земельних ділянок;
- заборонити державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру відомості та зміни щодо земельних ділянок, які є предметом спірних відносин.
1.2. Заява обґрунтована тим, що існує реальна загроза настання обставин шляхом прийняття Сергіївською селищною радою Білгород - Дністровського району Одеської області рішень про передачу в користування спірних земельних ділянок, а тому невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких звернувся заявник.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2025 (суддя Гут С.Ф.), Заяву задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки із кадастровими номерами: 5120885100:01:002:0134 площею 7,57 га; 5120885100:01:002:0495 площею 11,2770 га; 5120885100:01:002:0496 площею 22,4603 га 5120885100:01:002:0542 площею 0,9613 га; 5120885100:01:002:0543 площею 1,2546 га; 5120885100:01:002:0544 площею 1,3002 га; 5120885100:01:002:0545 площею 12,1748 га; 5120885100:01:002:0546 площею 2,3705 га; 5120885100:01:002:0548 площею 3,2893 га; 5120885100:01:002:0556 площею 0,6646 га; 5120885100:01:002:0557 площею 0,9806 га; 5120885100:01:002:0558 площею 0,9627 га; 5120885100:01:002:0559 площею 0,0441 га; 5120885100:01:002:0560 площею 6,1687 га; тобто тих земельних ділянок щодо яких заявлено вимогу про витребування. В іншій частині у задоволенні Заяви, відмовлено.
2.2. Ухвала суду першої інстанції в задоволеній частині Заяви мотивована тим, що накладення арешту на земельні ділянки є адекватним, розумним, співмірним із заявленими позовними вимогами та пов`язаним з ним заходом забезпечення позову. Запровадження тимчасового обмеження щодо розпорядження майном, дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у поновленні порушеного права заявника у разі задоволення позовних вимог.
2.3. Оскарженою постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025, скасовано наведену ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині та відмовлено у задоволенні Заяви.
2.4. Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки позивачу не належать на праві власності земельні ділянки, а позовні вимоги не стосуються повернення земельних ділянок, на які накладено арешт, у власність позивача. Заявник не подав жодних доказів до Заяви на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, які спрямовані на порушення його прав, що виключає правові підстави для застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт земельних ділянок.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказану постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
3.2. На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував висновків щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 17.01.2025 у справі № 903/497/24, від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19, від 15.10.2020 у справі № 915/373/20, від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 та апеляційний суд не врахував, що відповідач вчиняє активні дії щодо відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб, що підтверджується рішенням відповідача від 29.09.2025 № 1590 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
3.3. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив залишити оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
4. Мотивувальна частина
4.1. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
4.2. Відповідно до частини другої статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
4.3. Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
4.4. Пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
4.5. При цьому частина четверта статті 137 ГПК України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
4.6. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
4.7. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
4.8. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
4.9. Предметом спору у даній справі є вимога позивача про витребування у відповідача земельних ділянок.
4.10. Суд першої інстанції частково забезпечуючи позов виходив із того, що спір у справі стосується земельних ділянок, розташованих у межах Сергіївської селищної ради Білгород - Дністровського району Одеської області, яка вважається їх власником, станом на постановлення ухвали, в Державних реєстрах відсутня інформація про зареєстроване право приватної власності на ці ділянки.
4.11. При цьому судом першої інстанції зазначено, що підставами позову визначено порушення прав позивача, як постійного користувача земельними ділянками, тому невжиття такого заходу, як арешт земельних ділянок, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення.
4.12. Утім суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку та вказав на те, що заявником не доведено належними засобами доказування необхідність застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт, співмірність його застосування з предметом позовних вимог, зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту, що буде постановлений у даній справі.
4.13. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19).
4.14. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
4.15. Верховний Суд зазначає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
4.16. У даній справі, у якій переглядається оскаржена у касаційному порядку постанова суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції встановив наявність прямого зв`язку між запропонованим позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову, вказав на необхідність недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 та від 14.12.2022 у справі № 922/1369/22.
4.17. Суд апеляційної інстанції цих обставин не спростував.
4.18. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідач не спростував наведених позивачем аргументів щодо вчинення вказаних вище дій та необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Жодних доказів, що спростовували б доводи, які викладені позивачем у Заяві, відповідач не подав.
4.19. За таких обставин висновок, апеляційного суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в наведеній частині, є помилковим, зроблений без урахування правових позицій, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19.
4.20. Отже, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 136, 137 ГПК України щодо відмови у задоволенні Заяви щодо часткового накладення арешту на земельні ділянки.
4.21. За вказаних обставин оскаржена постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а ухвалу місцевого господарського суду належить залишити в силі.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу "Миколаївка" задовольнити.
Постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 у справі № 916/3139/25, скасувати, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.10.2025, залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Є. В. Краснов
Л. І. Рогач