УХВАЛА

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 756/9846/25
провадження № 61-4181ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просив:

стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025 роки у сумі 118 842,00 грн, матеріальну допомогу у разі укладення шлюбу у сумі 30 800,00 грн;

стягнути з АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня ухвалення рішення у справі.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 працював менеджером - начальником відділу категорійного менеджменту закупівель комплектуючих до рухомого складу та основних засобів управління категорійного менеджменту департаменту закупівель АТ «Українська залізниця».

16 травня 2025 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Позивач зазначав, що при звільненні йому не виплачено відповідачем матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025 роки у розмірі посадового окладу за кожен рік, а також матеріальну допомогу у разі укладення шлюбу у розмірі посадового окладу. Право на отримання цих допомог було передбачено пунктами 2.2.10, 2.6.12 Колективного договору між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002-2006 роки (зі змінами і доповненнями).

Оскільки, на думку ОСОБА_1 , АТ «Українська залізниця» порушено при його звільненні вимоги статті 116 КЗпП України, звернувся до суду за захистом своїх трудових прав.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки у сумі 61 600,00 грн, матеріальну допомогу у разі вступу у шлюб у сумі 30 800 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 188 521,44 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір у сумі 1 434,76 грн в дохід держави.

У березні 2026 року АТ «Українська залізниця»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, в якій, посилаючись на неправильні застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у справі складає 338 163,44 грн (118 842,00 + 30 800,00 + 188 521,44), яка станом на 01 січня 2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 х 250 = 832 000,00 грн). 

Враховуючи зазначене вище, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков     	
	Р. А. Лідовець     	
	Д. Д. Луспеник