ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року
м. Київ

справа № 215/178/25
провадження № 61-13019св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Міністерство оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року у складі судді Коноваленка М. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. А., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст заяви

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовона у період з 2015 року до 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу відносини між ними збереглися та з березня 2022 року вони стали проживати разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство.
22 серпня 2024 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації, але вони не втрачали зв`язок, спілкуючись за допомогою мобільного телефону, та намагалися через застосунок «ДІЯ» зареєструвати шлюб, однак  не встигли. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання, про що її письмово сповістив командир військової частини. Після доставляння тіла ОСОБА_2 до м. Кривого Рогу вона організувала та провела поховання останнього.
Вказувала на те, що для отримання нею одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з березня 2022 року до дня смерті ОСОБА_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила судвстановити факт, що вона та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, у період часу з березня 2022 року до листопада 2024 року включно.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з березня 2022 року до дня смерті ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року доповнено рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року у цій справі.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, у період часу з березня 2022 року до листопада 2024 року включно.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 залишено без змін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки надані заявницею докази у своїй сукупності підтверджують факт проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у зазначений у заяві період.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2025 року представник Міністерства оборони України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що надані заявницею докази не підтверджують факт ведення нею спільного господарства із ОСОБА_2 , наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. ОСОБА_1 не надала достатніх доказів, щоб встановити факт її проживання із ОСОБА_2 як чоловіком і жінкою без реєстрації шлюбу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-5400цс19) та у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18), від 19 березня 2021 року у справі № 1840/2940/18 (провадження № К/9901/148/19), від 06 липня 2022 року у справі № 809/1346/17 (провадження № К/9901/47634/18), від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23).

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лушпенко Д. С. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 жовтня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_6., Луспеник Д. Д .

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 рокупродовжено Міністерству оборони України строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2025 року, в зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_6 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 09 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб. 

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

У період з 28 лютого 2022 року до 22 листопада 2024 року ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Відповідно до акта з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який підписаний сусідами, що допитані в залі судового засідання, заявниця з березня 2022 року проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю, вели спільне господарство.

Згідно з видатковими накладними, ОСОБА_2 у період з червня до листопада 2023 року купував побутові предмети до квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до роздруківки листування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у месенджерах, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 намагалися подати заяву про укладання шлюбу через застосунок «ДІЯ» та щоденно спілкувалися.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02 грудня 2024 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до сповіщення сім`ї від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про загибель ОСОБА_2 при виконанні бойового завдання. 

Згідно з актом наданих послуг від 30 листопада 2024 року № 1229 ОСОБА_1 оплатила витрати на поховання ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили факт спільного проживання та сумісного ведення домогосподарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2022 року до дня загибелі ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання. 

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, надав належну правову оцінку поданим заявницею доказам на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_2 з березня 2022 року по листопад 2024 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу у їх сукупності та дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  	Г. В. Коломієць     Д. Д. Луспеник     Ю. В. Черняк