ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 460/9170/24
адміністративне провадження № К/990/9958/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Стеценка С.Г.,
розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року (прийняте у складі судді Поліщук О.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (у складі колегії суддів: Гінди О.М., Матковської З.М., Ніколіна В.В.) у справі № 460/9170/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною в невиплаті належних сум у день звільнення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити недоотримане грошове забезпечення в розмірі 4038,68 гривень;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю для повного розміру щорічної грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2022 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю для повного розміру щорічної грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2023 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю для повного розміру щорічної грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2024 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити різницю для повного розміру додаткової грошової винагороди в розмірі 5400,00 гривень за період на протязі: з квітня 2022 року по січень 2023 року, березня та червня 2023 року.
Короткий зміст рішень судів першої та другої інстанцій
2. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову в частині подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів на підтвердження обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню, відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
27 серпня 2024 року на виконання ухвали суду позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду. Він зазначив, що з 28 лютого 2022 року по 30 травня 2024 року проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та наказами військової частини НОМЕР_1 . На цій підставі просив поновити пропущений строк звернення до суду.
Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, визнано причини пропуску строку поважними, строк поновлено, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
20 вересня 2024 року від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. Відповідач зазначив, що позивач, перебуваючи на службі у військовій частині НОМЕР_1 на посадах начальника складу та діловода служби інфраструктурного забезпечення, мав доступ до мережі Інтернет, не перебував у зоні бойових дій і не був позбавлений можливості звернутися до суду. Це підтверджується витягами з наказів командира військової частини. Також зазначено, що позивач у цей період подавав процесуальні документи в інших справах.
Після відкриття провадження суд встановив, що попередній висновок про поважність причин пропуску строку був передчасним. Позовна заява не відповідала вимогам статей 160 і 161 КАС України.
З огляду на це, 14 жовтня 2024 року ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання нової заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав і доказів їх поважності.
16 жовтня 2024 року від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. Позивач послався на статтю 116 Кодексу законів про працю України, зазначивши, що мав легітимні очікування на повний розрахунок у день звільнення 30 травня 2024 року, а також вказав, що не міг раніше звернутися до суду через загрозу життю та здоров`ю і ризик бути направленим на фронт.
18 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви. Відповідач зауважив, що ніхто з керівництва чи колег не створював загрози життю позивача, а навпаки - його цінували за належне виконання обов`язків, що підтверджується службовою характеристикою. Крім того, представник відповідача наголосив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посадах начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини та діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики військової частини НОМЕР_1 . Мав доступ до мережі Інтернет а також принтера і не перебував в зоні проведення бойових дій та заходів по стримуванню збройної агресії рф.
21 жовтня 2024 року позивач подав додаткові пояснення, у яких виклав власну оцінку проходження служби в Збройних Силах України, однак не навів нових доводів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року, залишено без розгляду позов у частині вимог про:
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю до повного розміру щорічної грошової допомоги у сумі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2022 рік;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю до повного розміру щорічної грошової допомоги у сумі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2023 рік.
В іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи № 460/9170/24 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач був обізнаний про порушення свого права на виплату допомоги до 05 травня 2022 року, тому мав звернутися до суду до 31 березня 2023 року. Натомість він подав позов 15 серпня 2024 року, тобто пропустив встановлений законом шестимісячний строк.
Аналогічно суд зазначив, що щодо виплати грошової допомоги до Дня Незалежності України у 2023 році позивач мав звернутися до 02 травня 2024 року, але звернувся 15 серпня 2024 року, тому строк також пропущено.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. Не погодившись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що в межах даної справи, необхідно керуватися нормами статті 116 Кодексу законів про працю і перебіг позовної давності повинен починатись з дня звільнення позивача, а саме з 30 травня 2024 року.
III. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. 08 березня 2025 року касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 10 березня 2025 року.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 березня 2025 року, вказану скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Смоковича М.  І., суддів Мацедонської В. Е. та Радишевської О. Р.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху, надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду касаційної інстанції пояснень щодо підстав пропуску процесуального строку на касаційне оскарження та відповідних доказів.
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги у справі № 460/9170/24 для подання заяви про поновлення строків.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 460/9170/24.
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2025 року заяви суддів Смоковича М.І., Мацедонської В. Е. та Радишевської О.Р. про самовідвід задоволено. Суддів Смоковича М.І., Мацедонську В.Е. та Радишевську О.Р. відведено від участі у розгляді справи № 460/9170/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій.
Матеріали адміністративної справи № 460/9170/24 (провадження № К/990/9958/24) передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для визначення складу суду в установленому порядку.
На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника Секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року № 913 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 серпня 2025 року, визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Бевзенка В.М., суддів Берназюка Я.О. та Стеценка С.Г.
Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 листопада 2025 року о 14 годині 00 хвилин.
У судовому засіданні 27 листопада 2025 року Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 15 січня 2026 року о 14 годині 00 хвилин.
13 січня 2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник військової частини НОМЕР_1 перебуває у щорічній відпустці.
14 січня 2026 року від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відмовлено.
У судовому засіданні 15 січня 2026 року Суд, у зв`язку з неявкою сторін, ухвалив відкласти розгляд справи до 09 лютого 2026 року о 12 годині 00 хвилин.
22 січня 2026 року від позивача повторно надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні у справі № 460/9170/24, призначеному на 09 лютого 2026 року о 12 годині 00 хвилин, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
У судовому засіданні 09 лютого 2026 року позивач підтримав своє клопотання про відвід судді Стеценка С.Г., заявлене в касаційній скарзі.
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2026 року Суд ухвалив: визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка С.Г. від касаційного розгляду справи № 460/9170/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Передати заяву ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка С.Г. від участі у розгляді справи № 460/9170/24 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому КАС України, для вирішення питання про відвід.
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка С.Г. від участі у розгляді справи № 460/9170/24.
Справу призначено до розгляду на 09 березня 2026 року.
09 березня 2026 року на адресу Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення, що за своєю суттю дублюють вимоги касаційної скарги.
У судовому засіданні 09 березня 2026 року позивач підтримав вимоги касаційної скарги та додаткові пояснення, просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду.
Представник відповідача у судовому засіданні 09 березня 2026 року заперечував проти касаційної скарги, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
5. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
6. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
7. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
9. Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
10. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
11. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
12. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
13. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
14. Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
15. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
16. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
17. У питанні застосування строків звернення до суду у соціальних спорах Верховний Суд в складі судової палати у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 сформував наступні висновки:
« 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо».
18. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
19. 01 січня 1999 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-XIV, яким частину 5 статті 12 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».
20. Відповідно до частини першої статті 171 Закону № 3551-XII встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
21. Відповідно до частини четвертої статті 171 Закон № 3551-XII встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
22. Верховний Суд у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17, від 05 квітня 2024 року у справі № 380/11815/23, від 22 серпня 2024 року у справі № 420/9301/24 у подібних правовідносинах сформував висновки про те, що разову грошову допомогу до 5 травня особа може отримати до 30 вересня відповідного року, тому про порушення своїх прав в цій частині позивач повинен був дізнатись до 30 вересня 2022 року, не отримавши її.
23. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20 березня 2023 року № 2983-IX, який набрав чинності з 15 квітня 2023 року (далі - Закон № 2983-IX), частину 5 статті 12 Закону № 3551- XII викладено у новій редакції наступного змісту:
"Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
24. Статтю 171 Закону № 3551-XII виключено на підставі Закону № 2983-IX.
25. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2023 року № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Порядок №754).
26. Відповідно до пункту 3 Порядку № 754 грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023 року.
27. Відповідно до пункту 4 Порядку №754 отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 101, 11 Закону № 3551-XII до 24 серпня поточного року включно, яким грошову допомогу не виплачено станом на 01 жовтня, мають право звернутися щодо її виплати до Пенсійного фонду України (його територіального органу за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) та отримати її до 01 листопада поточного року.
28. За змістом наведених норм отримувачі грошової допомоги, яким її не виплачено чи виплачено в меншому розмірі, могли обґрунтовано сподіватись на її виплату в повному розмірі до 01 листопада 2023 року.
29.Таким чином, враховуючи обізнаність позивача про порушення свого права на отримання виплати грошової допомоги до Дня Незалежності України в 2023 році та встановлений шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, позивач мав звернутись до суду 01 травня 2024 року, натомість звернувшись до суду з даною позовною вимогою 15 серпня 2024 року, позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду.
30. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посилання позивача на те, що він був військовослужбовцем, не може бути беззаперечною підставою для визнання строку пропущеним з поважних причин.
31. Суд зазначає, що позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду із позовом у зв`язку з проходженням військової служби та не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку (як-то, факт перебування позивача в зонах проведення бойових дій та безпосереднє залучення його до здійснення функцій із захисту держави під час дії воєнного стану в Україні у відповідний період; перебування позивача на лікуванні, тощо). 
32. З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посадах начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини та діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики військової частини НОМЕР_1 . Мав доступ до мережі Інтернет а також принтера і не перебував в зоні проведення бойових дій та заходів по стримуванню збройної агресії рф.
33. За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
34. Також колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на статтю 116 Кодексу законів про працю України, яка регулює порядок виплати всіх належних сум при звільненні. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано не врахували ці положення, оскільки у спірних правовідносинах для розрахунку строку звернення до суду застосовуються спеціальні норми, а саме частина четверта статті 171 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на момент виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році) та пункт 4 Порядку № 754 - при виплаті грошової допомоги до Дня Незалежності України у 2023 році.
35. За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
36. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
37. Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень, що згідно статті 350 КАС України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 460/9170/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Бевзенко
Судді Я. О. Берназюк
С. Г. Стеценко