ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/5043/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р. К.,
та представників:
позивача - Герасименко І. В.,
відповідача - Сушка С. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт оренда-2"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025
та рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2025
у справі № 910/5043/24
за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт оренда-2"
про стягнення 1 872 333,56 грн

В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал"; позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт оренда-2" (далі - ТОВ "Спорт оренда-2"; відповідач) 1 872 333,56 грн.
Позовні вимоги ПрАТ "АК "Київводоканал" обґрунтувало тим, що відповідач на порушення Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва № 1879, затверджених розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 (далі - Правила № 1879), у період з 06.07.2021 по 23.02.2022 у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 62; у період з 06.07.2021 по 23.02.2022 у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 26-Л (літ. А); у період з 02.04.2021 по 23.02.2022 у приміщенні за адресою: м. Київ, вул. М. Драгоманова, 40-Г здійснив скид стічних вод без отримання Умов на скид стічних вод. З огляду на викладене, позивачем було нараховано відповідачу 1 872 333,56 грн плати за скид стічних вод без Умов на скид у чотирикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення на підставі договорів за період їх відсутності, які відповідач не сплатив. 
Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.
Останнім рішенням Господарського суду м. Києва від 09.10.2025 (суддя - К. І. Головіна), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (головуючий суддя - Л. Г. Сітайло, судді - В. В. Шапран, С. І. Буравльов), позов задоволено. Вирішено стягнути з ТОВ "Спорт оренда-2" на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" 1 872 333,56 грн.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПрАТ "АК "Київводоканал" (виконавець) і ТОВ "Спорт оренда-2" (споживач) були укладені договори про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 06.07.2021 № 25604/5-06-Т, від 06.07.2021 № 25603/5-06-Т, від 02.04.2021 № 24913/5-06-Т, які містять подібні умови. 
Так, відповідно до п. 1.1 цих договорів виконавець зобов`язувався надавати споживачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (яка є невід`ємною частиною договорів) та на підставі пред`явлених споживачем вимог до скиду (Умов на скид) стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва, а споживач - здійснювати своєчасну оплату наданих йому виконавцем послуг на умовах цих договорів та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженими наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316 (далі - Правила № 316), Правилами № 1879, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цими договорами.
За п. 1.5 договорів споживач забезпечує наявність та своєчасне подовження вимог до скиду стічних вод згідно з вимогами чинного законодавства (за виключенням передбачених законодавством випадків, коли споживачу не потрібно отримуватись вимоги до скиду стічних вод), а також забезпечує скид стічних вод з дотриманням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.
Пунктом 3.3.13 договорів встановлено обов`язок споживача своєчасно подовжувати у встановленому порядку вимоги до скиду стічних вод, утримувати в належному технічному та санітарному стані мережі та обладнання.
За п. 4.12 договорів у разі порушення споживачем п.п. 1.1, 1.5 цих договорів останній сплачує виконавцю плату за скид стічних вод без чинних вимог до скиду стічних вод, яка нараховується у п`ятикратному розмірі тарифу за водовідведення, відповідно до вимог чинного законодавства.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПрАТ "АК "Київводоканал" видало ТОВ "Спорт оренда-2" Умови на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва по об`єкту (адреса: м. Київ, вул. Волоська, 62) від 28.12.2023 зі строком дії до 30.11.2024; по об`єкту (адреса: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 26-Л (літ. А)) від 11.05.2023 зі строком дії до 14.04.2024; по об`єкту (адреса: м. Київ, вул. Михайла Драгоманова, 40-Г) від 07.12.2023 зі строком дії до 30.11.2024. 
У період з 06.07.2021 до 23.02.2022 за адресою: вул. Волоська, 62 у м. Києві, у період з 06.07.2021 до 23.02.2022 за адресою: вул. Дніпровська набережна, 26-Л (літ. А) у м. Києві та у період з 02.04.2021 до 23.02.2022 за адресою: вул. Михайла Драгоманова, 40-Г у м. Києві відповідач здійснював скид стічних вод без Умов на скид. За це порушення Департамент екологічного нагляду ПрАТ "АК "Київводоканал" нарахував відповідачу плату в загальній сумі 1 872 333,56 грн, а саме: відповідно до розрахунку № 15/ВУ-Ф-03/232-02-2022 - 485 088,58 грн, відповідно до розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/413-02-2022 - 254 976,10 грн, відповідно до розрахунку № 15/ВУ-Ф-03/489-02-2022 - 1 132 268,88 грн. 
19.07.2022, 18.08.2022 позивач направляв відповідачу листи-попередження про нарахування плати за скид з відповідними розрахунками, а саме: по об`єкту за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 62 за період з 06.07.2021 до 23.02.2022 на суму 485 088,58 грн; по об`єкту за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 26-Л (літ. А) за період з 06.07.2021 до 23.02.2022 на суму 254 976,10 грн; по об`єкту за адресою: м. Київ, вул. М. Драгоманова, 40-Г за період з 02.04.2021 до 23.02.2022 на суму 1 132 268,88 грн. 
Суди встановили, що позивач здійснив нарахування плати за скид стічних вод без Умов у чотирикратному розмірі тарифу, оскільки однократний розмір тарифу за скид стічних вод вже був застосований ним при проведенні основних нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення, які виставлені відповідачу до сплати та ним оплачені.
Оскільки відповідач не здійснив оплату вказаних сум, ПрАТ "АК "Київводоканал" звернулося до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, виходили з того, що відповідач здійснив скид стічних вод за відсутності Умов на скид, чим порушив умови договорів, а також Правила № 1879 та, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 1 872 333,56 грн.
Не погоджуючись із ухваленими у справі рішеннями, ТОВ "Спорт оренда-2" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.
Скаржник мотивує подання касаційної скарги з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме:
- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, викладених у постановах від 07.10.2015 у справі № 6-1367цс15, від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16, від 08.12.2021 у справі № 761/33089/20, від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19, від 13.08.2024 у справі № 922/4858/23, від 18.01.2024 у справі № 910/1599/23, від 23.11.2023 у справі № 91011778/23, від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі № 910/5244/18, від 20.03.2019 у справі № 910/7715/18, від 18.04.2019 у справі № 910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17, від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та інших;
- п. 4 ч. 2 ст. 287, ч. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України - вказує на те, що незважаючи на наявність відкритих і взаємопов`язаних проваджень у справах (у справі, яка переглядається і справах № 910/9390/25, № 910/9871/25, де вирішуються питання правомірності застосування Правил № 1879 та рішень Антимонопольного комітету України), суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/5043/24 до вирішення вказаних справ № 910/9390/25, № 910/9871/25.
На обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається також на таке: суд апеляційної інстанції не здійснив належної правової оцінки обставинам, які мають визначальне значення для правильного вирішення справи № 910/5043/24 (встановленому рішенням тимчасової адміністративної колегії АМК України факту зайняття ПрАТ "АК "Київводоканал" монопольного (домінуючого) становища протягом спірного періоду; визнанню зловживання таким становищем шляхом розроблення та застосування Правил № 1879 і нав`язування п`ятикратного тарифу; обов`язку позивача припинити відповідні порушення та усунути їх наслідки); апеляційний господарський суд порушив ст. 227 ГПК України, принцип повного й всебічного з`ясування обставин справи та відступив від усталеної судової практики Верховного Суду; Правила № 190 регулюють загальний порядок надання послуг, а тому будь-які локальні правила, зокрема Правила № 1879 мають відповідати положенням Правил № 190; при цьому Правила № 190 не встановлюють обов`язок для відповідача отримувати окремий документ - Умови на скид, а також не містять умови щодо застосування п`ятикратного розміру тарифу за скид стічних вод без Умов; відповідно до умов договорів та положень чинного законодавства позивач зобов`язаний був зазначати додатковий платіж за скид стічних вод без Умов у щомісячних рахунках, що надавалися відповідачеві у відповідний період. Водночас наявні у справі докази свідчать про те, що позивач своєчасно не вказував про існуючі порушення та додаткові нарахування, а заявив про них по завершенню періоду фактичного надання послуг за договорами та після оформлення необхідних первинних документів, що є порушенням умов договорів та вимог законодавства; затягування строків отримання відповідних Умов відбулося виключно з ініціативи позивача; суди не здійснили аналізу листування сторін у взаємозв`язку з періодом стягнення заборгованості і не встановили, з чиєї вини відбулося порушення строків погодження паспортів водного господарства та видачі Умов, що є ключовим для визначення наявності або відсутності вини відповідача; судами не виконано вказівок Верховного Суду, які містяться у постанові від 01.04.2025 у цій справі.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Спорт оренда-2" з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 16.02.2026. 
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін з підстав, наведених у відзиві. 
У справі оголошувалася перерва з 17.02.2026 до10.03.2026. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, переглянувши в касаційному порядку оскаржувані судові рішення, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Зобов`язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України) та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Закон України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою. Статтею 1 цього Закону визначено, що централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - це господарська діяльність з відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення.
Надання послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення регулює ст. 19 Закон України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення". Так, відповідно до ч. 1 цієї статті послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у ч. 1 цієї статті. У договорі про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення повинні бути зроблені посилання на нормативні акти, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання та/або водовідведення (ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 20 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення").
Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України визначається Правилами № 190 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. 
За п. 4 розд. I Правил № 316, які також регулюють спірні правовідносини, на підставі них виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають ДК забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виробників та споживачів. 
Відповідно до пп. 1 п. 2 розд. II Правил № 316 споживачі повинні дотримуватися вимог до скиду стічних вод та установлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках споживачів, вимагати від субспоживачів виконання положень цих Правил та вимог місцевих правил приймання; здійснювати систематичний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які скидаються ними до систем централізованого водовідведення, згідно з графіком відбору проб, погодженим із виробником, надавати виробнику інформацію про обсяги та якісний склад стічних вод, які скидають до систем централізованого водовідведення. 
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316 затверджено Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення (тут і далі - Порядок № 316 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). Цей Порядок встановлює єдиний на території України порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення. Порядок поширюється на суб`єктів господарювання, які надають послуги із централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди (споживачі).
Відповідно до п. 3 розд. І Порядку № 316 стічна вода - це вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), а також відведена із забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок атмосферних опадів. 
За змістом п. 1 розд. ІІ Порядку № 316 "визначення розміру плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення при порушенні вимог щодо якості і режиму їх скидання" у разі повної відповідності якості та режиму скиду стічних вод Правилам приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316, місцевим правилам приймання та умовам укладеного договору споживачі сплачують за послуги водовідведення за тарифом, установленим згідно з чинним законодавством для відповідної категорії споживачів. Кількість стічних вод споживачів, які підлягають оплаті, визначають за фактичними обсягами відповідно до п.п. 2, 12 цього розділу або згідно з Правилами користування. Додаткові обсяги стічних вод споживачів (не враховані договором), що надходять до систем централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди виробників, оплачуються споживачами у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу на послугу водовідведення.
Правила № 1879, які чинні на час звернення з цим позовом і розгляду справи у суді, містять такі приписи: 
- вони поширюються на організації, установи, підприємства усіх форм власності та фізичних осіб-підприємців, що скидають всі види стічних вод у міську систему каналізації, встановлюють вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов`язки абонентів і водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення (п. 1.5 цих Правил); 
- абоненти зобов`язані отримати Умови на скид та укласти договір з водоканалом відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" (п. 2.4 Правил № 1879); 
- абоненти зобов`язані отримати у водоканалі Умови на скид згідно з додатком 2. Для отримання Умов на скид абонент повинен звернутись до водоканалу для їх оформлення та надати наступні документи: а) загальні відомості про абонента; б) пояснювальна записка; в) нормативні розрахунки водоспоживання та водовідведення; г) баланс водоспоживання та водовідведення; д) розшифровка стічних вод; е) акт розмежування балансової належності каналізаційних мереж; є) дані про ЛОС та/або КОС; ж) перелік субабонентів; з) дані про утилізацію осадів КОС, їх зберігання згідно з паспортом місця видалення відходів (МВВ) та їх вивезення; й) інші документи, що пов`язані зі скиданням стічних вод абонента (п.п. 3.3.1, 3.3.2 Правил № 1879);
- Умови на скид видаються на один рік (п. 3.3.4 Правил № 1879);
- якщо абонентом заявлено про відсутність змін у його водовідведенні, Умови на скид на наступний рік подовжуються. Абонент повинен звернутися до водоканалу з письмовим запитом про подовження Умов на скид за один місяць до закінчення строку їх дії (п. 3.3.5 Правил № 1879);
- абонент не має права скидати стічні води без одержання Умов на скид. За скидання стічних вод без Умов на скид або після закінчення строку їх дії абонент сплачує в п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності (п. 8.1 Правил № 1879). 
Здійснюючи аналіз наведених вище Правил, Верховний Суд у п. 35 постанови від 01.04.2025 у цій справі № 910/5043/24 виснував, що: "отримання відповідних Умов (попередньо погодивши паспорт водного господарства), є обов`язком відповідача з метою належного виконання умов договорів, а також є однією із обов`язкових умов для прийняття водоканалом стічних вод абонента до міської каналізації. Відповідно, отримання відповідачем Умов на скид є обов`язковим з метою належного функціонування його об`єктів, щодо яких ним укладено договори з водоканалом." При цьому Верховний Суду у постанові від 25.04.2025 у справі № 910/8094/24 зазначив: "оскільки апеляційний господарський суд установив, що відповідач із порушенням Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва в період з 01.03.2019 до 23.02.2022 здійснював скид стічних вод без отримання Умов на скид стічних вод, то з урахуванням обов`язкового поширення Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва на організації, установи, підприємства всіх форм власності та фізичних осіб - підприємців суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування наслідків, передбачених п. 8.1 Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, а саме сплати відповідачем у п`ятикратному розмірі тарифу на послугу з водовідведення за весь період відсутності Умов, що узгоджується з положеннями договору на послуги водопостачання та водовідведення та відповідає суті зобов`язання сторін." 
Отже, здійснивши аналіз норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, виконавши вказівки Верховного Суду, які містяться у постанові від 01.04.2025 у цій справі № 910/5043/24, відповідно до вимог ст. 316 ГПК України, встановивши, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується здійснення відповідачем скид стічних вод без Умов на їх скид, тобто з порушенням умов укладених договорів, а також Правил № 1879, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили позовні вимоги та стягнули з відповідача на користь позивача 1 872 333,56 грн. При цьому суди попередніх інстанцій встановили, що заяви та документи, що подавалися споживачами ТОВ "Спорт Тако Тим", ТОВ "Спор-Профіт" до ПрАТ "АК "Київводоканал", є зверненнями саме цих осіб і стосуються їх господарської діяльності та їх відносин з позивачем за укладеними між ними правочинами; у той же час відповідач є окремою юридичною особою, іншим абонентом, який не може використовувати паспорти водного господарства ТОВ "Спорт Тако Тим", ТОВ "Спор-Профіт", і відповідно, користуватися їхніми Умовами на скид стічних вод (в разі їх отримання). Суди попередніх інстанцій також надали оцінку долученому до матеріалів справи листуванню сторін за 2021-2023 щодо оформлення паспортів водних об`єктів та отримання Умов на скид стічних вод за відповідними адресами і встановили, що відповідні листи були направлені вже після настання строку для виконання ТОВ "Спорт оренда-2" обов`язку з одержання Умов на скид стічних вод та після отримання попереджень позивача про необхідність здійснення відповідної плати. Доводи скаржника про зворотнє зводяться лише до надання іншої оцінки вказаному листуванню сторін, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України. 
Вищенаведені висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову узгоджуються з висновком Верховного Суду, зокрема викладеним у постанові від 25.04.2025 у справі № 910/8094/24. 
Водночас скаржник не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, зазначає, що їх ухвалено без урахування висновків Верховного Суду України, Верховного Суду, викладених у постанові від 07.10.2015 у справі № 6-1367цс15, від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16, від 08.12.2021 у справі № 761/33089/20, від 14.02.2022 у справі № 357/10397/19, від 13.08.2024 у справі № 922/4858/23, від 18.01.2024 у справі № 910/1599/23, від 23.11.2023 у справі № 910/11778/23, від 23.05.2019 у справі № 910/5098/18, від 18.03.2019 у справі № 910/5244/18, від 20.03.2019 у справі № 910/7715/18, від 18.04.2019 у справі № 910/5105/18, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17, від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та інші (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України). 
Колегія суддів висновує, що законодавець у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у такому: у різному тлумаченні судами змісту відповідних норм, що зумовлює відмінність у висновках про наявність чи відсутність суб`єктивних прав та обов`язків учасників певних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання аналогічних правовідносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах (див. п. 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).
Щодо подібності правовідносин, необхідно зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19). 
Підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. Самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України покладається на скаржника.
Врахувавши вказані вище норми процесуального права, постанови Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, Верховного Суду України, на які посилається скаржник, колегія суддів зазначає таке. Так, у справі № 6-1367цс15 предметом спору є визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди; у справі № 761/33089/20 предмет спору є визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію; у справі № 357/10397/19 предметом спору є визнання недійсним договір оренди землі, скасування рішення державного реєстратора, витребувати із незаконного володіння та користування зазначені земельні ділянки, внесення зміни до договору оренди землі; у справі № 922/4858/23 предметом спору є визнання недійсним рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.09.2023 № 70/82-р/к у справі № 1/02-46-21; у справі № 910/1599/23 предметом спору є визнання недійсним рішення від 10.11.2022 № 244-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"; у справі № 910/5098/18 предметом спору є стягнення 276 943,45 грн, з яких 138 751,54 грн пені, 27 197,26 грн 3% річних та 110 994, 65 грн інфляційних втрат за порушення відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 17.01.2017 № 1924/1617-КП-41/17 в частині здійснення розрахунків; у справі № 910/5244/18 предметом спору є стягнення 47 054 648,87 грн за несвоєчасно оплачений спожитий природній газ; у справі № 913/204/18 предметом спору є визнання договору оренди недійсним та зобов`язання повернути приміщення; у справі № 910/18036/17 предметом спору є зобов`язання відповідача звільнити з під арешту та закрити рахунки, визнання договору № zф1i8c від 05.06.2008 припиненим; у справі № 917/1307/18 предметом спору є зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення неустойки у розмірі 1 000 000 грн; у справі № 902/761/18 предметом спору є стягнення 614 833,73 грн збитків, з яких 589 210,33 грн упущеної вигоди, 20 755,09 грн орендної плати за землю, 4 865,31 грн зобов`язання зі сплати земельного податку; у справі № 917/2101/17 предметом спору є визнання недійсним правочину щодо переходу права власності; у справі № 910/5244/18 переглядалася ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну ПАТ "Київенерго" його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", залишена без змін постановою апеляційного господарського суду; у справі № 910/7715/18 переглядалася ухвала Господарського суду м. Києва 02.11.2018 про відмову позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну ПАТ "Київенерго" його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", залишена без змін постановою апеляційного господарського суду; у справі № 910/5105/18 переглядалася ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотань ПАТ "Київенерго" і ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про заміну сторони правонаступником, залишена без змін постановою апеляційного суду. 
Тобто предмет спору і підстави не є подібними у наведених постановах Верховного Суду і справі, яка переглядається. Крім того, як убачається зі справах № 357/10397/19, № 761/33089/20, у них було скасовано ухвали апеляційного суду про зупинення провадження у цих справах, а справи направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, а у справі № 6-1367цс15 - Верховним Судом України було скасовано рішення попередніх інстанцій, якими зупинено провадження у справі і ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2015, якою відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за вказаним позовом з підстави, передбаченої п. 5 ч. 4 ст. 328 Цивільного процесуального кодексу України, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Щодо інших постанов Верховного Суду, то необхідно зазначити таке. У справі № 910/1873/17 за позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Л.А. до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 76 386, 90 грн за договором доручення на представництво страховика щодо укладення договорів страхування № 040211 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що і мало місце у цій справі - відповідач, визнаючи в актах приймання-передачі та гарантійному листі факт виконання позивачем умов договору щодо укладення договорів страхування та підтверджуючи надходження сум страхових платежів і зазначаючи суми комісійної винагороди позивачу, гарантуючи їх виплату, у судових засіданнях зайняв протилежну позицію та став стверджувати про відсутність доказів того, що саме за участі позивача укладено низку договорів страхування. Верховний Суд у цій справі дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанції формально підійшли до вирішення цього спору і порушили один з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється. Верховний Суд у постанові від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Фермерського господарства "Смена", Фермерського господарства "Орбіта-СМ", третя особа - Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання недійсним договорів оренди та суборенди земельної ділянки виснував, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у ст. I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. 
Отже, Верховний Суд зазначає, що аналіз висновків, зроблених у рішеннях, що оскаржуються, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених вище постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі. Ці висновки не є різними, а зроблені судами з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших обставин, встановлених у справах, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) застосовувались норми матеріального і процесуального права, а також було прийнято відповідні судові рішення (в тому числі вирішувалося питання щодо наявності/відсутності підстав для зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи). В окремих справах суб`єктний склад, предмет, підстави позовів, нормативно-правове регулювання не є подібними як у справі, яка переглядається. Верховний Суд зазначає і те, що посилаючись на вказані у касаційній скарзі постанови, скаржник залишає поза увагою те, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, чого скаржником у цьому випадку не було доведено. 
Верховний Суд вважає, що фактично скаржник у касаційній скарзі лише цитує загальні висновки Верховного Суду і не обґрунтовує та не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права у справі, в якій подано касаційну скаргу.
Отже, Верховний Суд констатує, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних постанови і рішення суду першої інстанції з цієї підстави.
Щодо підстави касаційного оскарження, встановленої у п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України (п. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України), необхідно зазначити таке.
За п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, є порушення вимог процесуального права, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 310 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, таке порушення норм процесуального права, коли суд необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи, внаслідок чого обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не були встановлені (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 910/2422/22, від 11.05.2023 у справі № 921/477/20, від 27.04.2023 у справі № 927/738/19, від 20.10.2022 у справі № 910/1554/19, від 20.10.2022 у справі № 910/9076/18, від 16.03.2021 у справі № 910/18774/15, від 23.02.2021 у справі № 907/62/18).
Здійснивши аналіз поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі № 910/5043/24, яка переглядається, до набрання законної сили рішенням у справі № 910/9390/25 за позовом ПрАТ "АК "Київводоканал" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.06.2025 № 6-р/тк у справі № 318/60/101-рп/к.23 та рішення у справі № 910/9871/25 за позовом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.06.2025 №7-р/тк (на думку заявника, обставини, які будуть встановлені у цих справах, мають істотне значення для вирішення справи № 910/5043/24), апеляційний господарський суд, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, дійшов висновку, що відповідне клопотання не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі № 910/5043/24, що не спростовано скаржником. Колегія суддів зазначає, що відповідне клопотання відповідача не було задоволено не безпідставно, а з огляду на відсутність підстав, передбачених вказаною нормою процесуального права для вчинення відповідної процесуальної дії. 
Крім того, колегія суддів звертається до таких висновків Верховного Суду, а саме: "чинне законодавство не містить норм, які надавали б преюдиціальний характер рішенням та рекомендаціям АМК з інших справ і звільняли б органи АМК від обов`язку доказування обставин порушення та власних висновків у кожній справі (див. постанову Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 910/17929/19) та висновків, які містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.03.2024 у справі № 910/17615/20 про те, що: "вирішення питання про чинність/нечинність нормативного-правового акта не є підставою для зупинення провадження в господарській справі, адже господарський суд в межах вирішення господарського спору не лише може, але й зобов`язаний самостійно, дотримуючись завдань та принципів господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України, в тому числі змагальності та диспозитивності, встановити обставини, які є предметом доказування у ній, застосувати джерела права та розглянути спір відповідно до ст.ст. 2, 11 ГПК України."
Необхідно також зазначити і те, що Верховним Судом у справі № 910/15595/24 за позовом ПрАТ "АК "Київводоканал" до ТОВ "Гудолі" про стягнення 378 491,52 грн було скасовано ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі № 910/15595/24 про зупинення апеляційного провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/9390/25 і справу було передано до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду. Верховний Суд у постанові від 12.02.2026 у справі № 910/15595/24, яка враховується з огляду на ст. 300 ГПК України при перегляді цієї справи, виснував, що: "зупиняючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що під час судового розгляду справи № 910/9390/25 будуть підтверджені або ж спростовані обставини зловживання ПрАТ "АТ "Київводоканал" своїм монопольним становищем, що має суттєве значення для з`ясування обґрунтованості та законності позовних вимог у справі № 910/15595/24. Наявність чи відсутність рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.06.2025 № 6-р/тк у справі № 318/60/101-рп/к.23 як доказу, що має значення для розгляду спору у справі № 910/5942/25 по суті, залежить від результату розгляду окремої судової справи № 910/9390/25. Як вбачається зі змісту рішення тимчасової адміністративної колегії АМКУ від 24.06.2025 № 6-р/тк у справі № 318/60/101-рп/к.23, зокрема п. 4 його резолютивної частини, на ПрАТ "АТ "Київводоканал" покладено зобов`язання припинити порушення, яке полягає у розробленні та застосуванні Правил № 1879 (щодо обов`язків абонентів (споживачів) отримати у позивача умови на скид стічних вод, щорічно продовжувати строк їх дії та сплачувати в п`ятикратному розмірі тариф на послуги з водовідведення за весь період їх відсутності та після закінчення строку їх дії, а також в укладенні з абонентами (споживачами) договорів з відповідними положеннями, а також усунути наслідки такого порушення у визначений рішенням колегії строк двомісячний термін з дня отримання такого рішення. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що виконання позивачем рішення у справі № 318/60/101-рп/к.23 полягає у приведенні Правил № 1879 у відповідність до вимог п. 4 вищевказаного рішення тимчасової адміністративної колегії АМКУ. Відтак, наведене вище свідчить про пов`язаність справ та наявність підстав для зупинення провадження у справі № 910/15595/24 до вирішення по суті справи № 910/9390/25. Однак суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість розгляду цієї справи № 910/15595/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/9390/25, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний встановити та оцінити зокрема обставини щодо наявності чи відсутності правової підстави стягнення з відповідача заборгованості, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що входить до предмета доказування у межах справи № 910/15595/24, а тому об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/9390/25 була відсутня. Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції жодним чином не пояснив та не мотивував неможливість встановити відповідні обставини у межах справи, що розглядається, через обмеженість юрисдикції, предметом позову чи то з інших мотивованих підстав; не аргументував неможливість здійснення ним перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції відповідно до викладених у ньому висновків з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та наявні у ній докази." 
Колегія суддів не встановила порушень норм процесуального права при вирішенні питання зупинення провадження у цій справі до розгляду справ № 910/9390/25, № 910/9871/25.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначені вище доводи (п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України) відхиляє. 
Решта доводів в касаційній скарзі фактично зводяться лише до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Законодавець у ч. 1 ст. 236 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення, ухвалені відповідно до ст. 236 ГПК України - без змін.
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт оренда-2" залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 та рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2025 у справі № 910/5043/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.