ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/4098/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ, Комітет, позивач, заявник, скаржник)
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 (головуючий суддя: Поліщук Л.В., судді: Богатир К.В., Аленін О.Ю.)
у межах розгляду заяви Комітету
про вжиття додаткового заходу забезпечення позову
у справі № 916/4098/23
за позовом Комітету
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" (далі - ТОВ "Тедіс Україна", відповідач)
про стягнення 548 454 440 грн.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог, ухваленого судового рішення за результатом розгляду справи в суді першої інстанції, зміст заяви про забезпечення позову та судового рішення, ухваленого за результатом її розгляду
Комітет звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Тедіс Україна" про стягнення 548 454 440 грн, з яких: штраф у сумі 274 227 220 грн, накладений рішенням АМКУ від 17.03.2021 № 151-р у справі № 126-26.13/104-18 та пеня у сумі 274 227 220 грн.
Позов обґрунтований встановленням Комітетом порушення ТОВ "Тедіс Україна" вимог пункту 4 частини 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" від 11.01.2001 № 2210-III (далі - Закон № 2210-III), а саме: виконання рішення АМКУ від 16.12.2016 № 551-р не в повному обсязі, наслідком чого стало прийняття Комітетом рішення від 17.03.2021 № 151-р про накладення на ТОВ "Тедіс Україна" штрафу у сумі 274 227 220 грн. Зважаючи, що ТОВ "Тедіс Україна" своєчасно зазначений штраф не сплатило, АМКУ на підставі частини п`ятої статті 56 Закону № 2210-III нарахував ТОВ "Тедіс Україна" пеню у такому ж розмірі.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 позов задоволений у повному обсязі, з мотивів узгодження такого позову Комітету з положеннями Закону № 2210-III та підтвердження позовних вимог належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс).
ТОВ "Тедіс Україна", не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, оскаржило його до суду апеляційної інстанції, просивши в апеляційній скарзі рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, зокрема відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
Комітет 27.10.2025 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у справі № 916/4098/23 шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках ТОВ "Тедіс Україна" (адреса: 65044, м. Одеса, просп. Шевченка, 4а, код ЄДРПОУ 30622532) у сумі 548 454 440 грн, крім рахунків та коштів, за якими здійснюється виплата заробітної плати та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України згідно з чинним законодавством.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 заяву АМКУ про забезпечення позову у справі № 916/4098/23 задоволено; накладено арешт на грошові кошти ТОВ "Тедіс Україна" (адреса: 65044, м. Одеса, просп. Шевченка, 4а, код ЄДРПОУ 30622532), які містяться на банківських рахунках, в межах суми позову у сумі 548 454 грн, крім рахунків та коштів, за якими здійснюється виплата заробітної плати та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України згідно з чинним законодавством.
Короткий зміст заяви про вжиття додаткових заходів забезпечення позову та оскаржуваного судового рішення, ухваленого за результатом її розгляду
Комітет 04.12.2025 звернувся із заявою про вжиття додаткових заходів забезпечення позову у справі № 916/4098/23 шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ "Тедіс Україна", у межах суми стягнення у сумі 548 454 440 грн. Прохальна частина вказаної заяви містить перелік транспортних засобів (із зазначенням марки, моделі, номерного знака тощо кожного транспортного засобу).
Необхідність вжиття додаткових заходів забезпечення позову Комітет мотивував відсутністю у розпорядженні ТОВ "Тедіс Україна" коштів, якими б можна було забезпечити виконання судового рішення у разі задоволення позову Комітету, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 79537726, у межах якого 07.11.2025 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито зазначене виконавче провадження, а також накладено відповідний арешт коштів відповідача. Так, у ВП №78795357 наявні пояснення керівника ТОВ "Тедіс Україна" Тараса Корніяченка (вх. Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.11.2025 № 24575), відповідно до яких, починаючи з березня 2023 року до теперішнього часу товариство не здійснює діяльність з оптової та/або роздрібної торгівлі тютюновими виробами (рах. 702, 281, 631), про що свідчить бухгалтерська довідка, баланс (звіт про фінансовий стан) (форма № 1), звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) (форма № 2). Загальна сума доходу та витрат за 2024 рік скоротилась на 99,5%, запаси ліквідовано повністю, грошові кошти та їх еквівалент у балансі відсутні. Проте, з матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що ТОВ "Тедіс Україна" має у власності транспортні засоби, що підтверджується відповіддю на запит від 08.08.2025 № 286217315 від 08.08.2025 до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України) щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, яка наявна у ВП №78795357. За відсутності у боржника грошових коштів, які підлягають стягненню, органи державної виконавчої служби здійснюють звернення стягнення на майно боржника відповідно до розділу VII Закону України "Про виконавче провадження".
Зважаючи на зазначене та враховуючи положення статті 137 ГПК України, згідно з якою суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, Комітет просив суд вжити додатковий захід забезпечення позову у справі № 916/4098/23 шляхом накладення арешту на транспорті засоби, які належать ТОВ "Тедіс Україна", оскільки грошові кошти у відповідача відсутні, а відповідне майно може бути відчужено, що унеможливить виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.09.2025 у справі № 916/4098/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у цій справі відмовлено АМКУ у задоволенні заяви про вжиття додаткового заходу забезпечення позову у справі № 916/4098/23, з мотивів не доведення Комітетом приналежності транспортних засобів саме ТОВ "Тедіс Україна", відносно яких позивач просив застосувати додаткові заходи забезпечення, з огляду на що відсутні підстави для задоволення вказаної заяви позивача. Між тим суд апеляційної інстанції, оцінивши на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності перелік додатків до заяви Комітету про вжиття додаткового заходу забезпечення позову у справі № 916/4098/23 стосовно інформації про транспортні засоби, на які АМКУ просить накласти арешт, встановив, що долучені до заяви докази, а саме: відповіді на запити до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 07.08.2025 № 285855415 11:26 та від 08.08.2025 № 286217315 16:31 у графі "Назва боржника" у багатьох випадках містять записи: "Товариство з обмеженою відповідальністю", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "МЕГАПОЛІС-УКРАЇНА", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "МЕГАПОЛІС-УКРАЄНА", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ-ТЮТЮН", крім того, у багатьох позиціях під описом транспортного засобу взагалі відсутня графа "Назва боржника". Водночас заявник не долучив до заяви копії запитів, на підставі яких надавалися вказані вище відповіді про зареєстровані за боржником транспортні засоби, що унеможливлює встановлення параметрів, за якими опрацьовувалися такі запити. Зазначене сталою підставою для відмови у задоволенні заяви АМКУ про вжиття додаткового заходу забезпечення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Комітет оскаржив ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 про відмову у задоволенні заяви АМКУ про вжиття додаткового заходу забезпечення позову у справі № 916/4098/23
У касаційній скарзі Комітет, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції ухвалу суду апеляційної інстанції від 08.12.2025 скасувати, а заяву АМКУ про вжиття додаткового заходу забезпечення позову у цій справі у вигляді накладання арешту на транспорті засоби, які належать ТОВ "Тедіс Україна" (код ЄДРПОУ 30622532; 65044, м. Одеса, просп. Шевченка, 4а) в межах суми стягнення у розмірі 548 454 440 грн, задовольнити в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції, порушивши положення статей 79, 86, 136-138 ГПК України, неправомірно відмовив у задоволенні заяви Комітету про вжиття додаткового заходу забезпечення позову у справі № 916/4098/23.
Комітет зазначає, що надані ним докази дозволяли суду апеляційної інстанції у разі їх достеменного дослідження встановити, що вказані транспорті засоби стосуються відповідача у справі № 916/4098/23, а не будь-якої іншої особи.
При цьому зазначає, що обґрунтовуючи заяву про вжиття додаткового заходу забезпечення позову звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що вжиті ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у цій справі заходи забезпечення позову самостійно неспроможні забезпечити виконання судового рішення у разі задоволення позову Комітету, оскільки у розпорядження відповідача відсутні такі кошти, на підтвердження чого посилався на зміст виконавчого провадження № 78795357, в якому містяться пояснення керівника відповідача щодо збиткової діяльності ТОВ "Тедіс Україна", починаючи з березня 2023 року.
Неналежним чином дослідивши докази в їх сукупності щодо наявності підстав для задоволення заяви АМКУ про вжиття додаткового заходу забезпечення позову, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції протиправно відмовивши в її задоволенні, спричинив ризик того, що до завершення апеляційного розгляду, кошти на рахунках відповідача будуть відсутні, що спричинить не можливість виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Позиція інших учасників справи
Від ТОВ "Тедіс Україна" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє проти доводів касаційної скарги заперечило, просило Суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, з посиланням, зокрема на необґрунтованість доводів касаційної скарги.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
Верховний Суд ухвалою від 22.01.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Комітету у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тому зважаючи на перебування судді Малашенкової Т.М. у відпустці, справа, з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), розглядається Судом у розумні строки.
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Предметом касаційного оскарження є ухвала апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні заяви позивача щодо вжиття додаткового заходу забезпечення позову.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.7 постанови від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 констатувала, що у касаційному порядку можна оскаржити, окрім інших, (1) ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у задоволенні такої заяви), а також (2) постанови апеляційного суду, згідно з якими скасовані вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина третя статті 137 ГПК України).
Верховний Суд відзначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Колегія суддів відзначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду: від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17; від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).
Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.
Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову та, виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді, зокрема заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
Верховний Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Суд також звертає увагу на те що, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 зазначила, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.
Суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи позивача, покладені в основу заяви про застосування додаткового заходу забезпечення позову, встановив, що долучені до зазначеної заяви докази з інформацією про транспортні засоби, а саме: відповіді на запити до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 07.08.2025 № 285855415 11:26 та від 08.08.2025 № 286217315 16:31 у графі "Назва боржника" у багатьох випадках містять записи: "Товариство з обмеженою відповідальністю", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "МЕГАПОЛІС-УКРАЇНА", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "МЕГАПОЛІС-УКРАЄНА", "Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯ-ТЮТЮН", крім того, у багатьох позиціях під описом транспортного засобу взагалі відсутня графа "Назва боржника". Водночас заявник не долучив до заяви копії запитів, на підставі яких надавалися вказані вище відповіді про зареєстровані за боржником транспортні засоби, що унеможливлює встановлення параметрів, за якими опрацьовувалися такі запити. Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції виснував про те, що Комітет не довів обставин приналежності транспортних засобів саме ТОВ "Тедіс Україна", відносно яких АМКУ просив застосувати захід додаткового забезпечення, позову, з огляду на що апеляційна інстанція відмовила у задоволенні зазначеної заяви АМКУ.
За висновком апеляційної інстанції Комітет не довів належними і допустимими доказами в їх сукупності того, що весь перелік транспортних засобів, який наведений у відповідях на запити до МВС України від 07.08.2025 № 285855415 11:26 та від 08.08.2025 № 286217315 16:31, та копії яких долучені до заяви про застосування додаткового заходу забезпечення позову належить на праві власності ТОВ "Тедіс Україна". А тому суд апеляційної інстанції констатував, що АМКУ не доведено, що обраний ним вид забезпечення позову перебуває у безпосередньому зв`язку з правом власності ТОВ "Тедіс Україна" на рухоме майно, відтак, вжиття судом наведеного виду забезпечення позову не є обґрунтованим із заявленими Комітетом вимогами.
Перевіривши ухвалу апеляційного господарського суду у справі з урахуванням доводів та вимог заяви про вжиття додаткового заходу забезпечення позову, касаційний суд вважає, що ухвала апеляційної інстанції про відмову у задоволенні відповідної заяви Комітету є необґрунтованою, виходячи з такого.
Колегія суддів зазначає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 ГПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів звертається до власних правових позицій щодо застосування статей 76, 77 ГПК України, за змістом яких згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.
Отже, недопустимі докази - це докази, отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що суд використав недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.
За приписами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14, від 19.06.2019 зі справи № 910/4055/18).
Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/13647/19.
Із наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанцій не надав оцінки аргументам позивача з точки зору належності, достовірності та допустимості в контексті наявності/відсутності підстав вжиття заходу забезпечення позову у справі № 916/4098/23, оскільки у порушення статей 76, 77 ГПК України не перевірив наявного у матеріалах справи доказу, а саме відповіді на запит від 08.08.2025 № 286217315 до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, яка наявна у ВП № 78795357, на підтвердження зареєстрованих саме за боржником (ТОВ "Тедіс Україна") транспортних засобів (яких саме транспортних засобів), та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні відповідної заяви Комітету.
Водночас, встановлення наявності/відсутності цих обставин, а також співмірність має вагоме значення у контексті підстав для вжиття заходу забезпечення позову у цій справі та оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням статей 136, 137 ГПК України.
З огляду на таке, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права щодо оцінки обставин справи, зокрема, вимоги статей 76, 77, 86, 136, 137 ГПК України.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження з міркувань викладених вище у цій постанові та є підстави для скасування оскаржуваної ухвали та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд вважає не прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі в контексті вирішення питання про наявність/відсутність підстав для вжиття додаткового заходу забезпечення позову, враховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в межах розгляду заяви АМКУ про вжиття додаткового заходу забезпечення позову
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Комітету задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в межах розгляду заяви Антимонопольного комітету України про вжиття додаткового заходу забезпечення позову.
Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на зазначене у мотивувальній частині цієї постанови, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи учасників справи, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, розглянувши заяву Комітету щодо вжиття додаткового заходу забезпечення позову задовольнити чи відмовити у задоволенні такої відповідно до закону.
Судові витрати
Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувану ухвалу апеляційної інстанції та передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в межах розгляду заяви Комітету про вжиття додаткового заходу забезпечення позову, тому за результатами нового розгляду вказаної заяви має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити частково.
2. Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 у справі № 916/4098/23 скасувати.
3. Справу № 916/4098/23 в межах розгляду заяви Антимонопольного комітету України про вжиття додаткового заходу забезпечення позову передати на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова