ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2026 року   
м. Київ
справа № 521/10219/21
провадження № 61-10834св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом 
до  ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що позивач на час укладення оспорюваного договору довічного утримання була особою похилого віку, 82 роки, 
з інвалідністю І групи, постійно хворіла, приймала багато ліків, які впливали на її психічний стан.
При укладенні оспорюваного правочину позивач не розуміла його зміст і не мала можливості правильно сприйняти певні факти та обставини вказані в договорі. 
ОСОБА_2 не усвідомлювала зміст та мету договору довічного утримання, оскільки не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними у зв`язку з тимчасовим психічним розладом.
З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд визнати договір довічного утримання (догляду) від 01 червня 2010 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , недійсним. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року 
у складі судді Гуревського В. К. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року призначено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним амбулаторну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України».
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про призначення судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року у справі 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання недійсним до залучення до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскаржуваною ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 року заяву ОСОБА_4 про залучення до участі у справі як правонаступника позивача задоволено. Замінено позивача ОСОБА_2 на її правонаступника - ОСОБА_4 .
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Спадкова справа після смерті останньої заведена державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори 
у місті Одесі Мельник Л. В. за заявою про прийняття спадщини за законом 
від 23 жовтня 2023 року ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою спадкодавця. 
Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкодавцем за життя було складено декілька заповітів, проте станом на 18 січня 2024 року інші спадкоємці ні за законом, ні за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались.
Апеляційний суд зазначив про те, що, зважаючи на сплив понад дев`яти місяців після смерті ОСОБА_2 та відсутність інших заяв про прийняття спадщини, крім заяви ОСОБА_4 , тому наявні правові підстави для задоволення клопотання останньої про залучення її до участі у справі, як правонаступника позивача - ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2024 року   ОСОБА_1  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, просить оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення до участі 
у справі в якості правонаступника. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2024 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У вересні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не приймала участі в житті  ОСОБА_2 більше 20 років. Метою залучення  ОСОБА_4 до участі у справі є набуття нею у власність спадкового майна після смерті  ОСОБА_2 .
Відповідач звертає увагу на те, що належна ОСОБА_2 квартира     
АДРЕСА_1 не входить до складу спадщини, оскільки таке нерухоме майно вказано у договорі довічного утримання (догляду) 
від 01 червня 2010 року укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
ОСОБА_1 зазначала про те, що її не було повідомлено про розгляд апеляційним судом клопотання  ОСОБА_4 про залучення до участі у справі. 
Позиція інших учасників справи
У жовтні 2024 року  ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін. 
Апеляційний суд дійшов правильного висновку про залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості правонаступника позивача -  ОСОБА_2 , оскільки  ОСОБА_4 у встановленому законом порядку подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї сестри -  ОСОБА_2 .
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій фактично підтримала доводи касаційної скарги. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша 
статті 2 ЦПК України).
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема 
пунктом 1 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої 
статті 253 ЦПК України).
Процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) вказано, що суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. 
Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
Процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Таким чином, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 24 лютого 2021 року у справі № 758/10554/16-ц, від 30 листопада 2022 року у справі № 299/2690/20, від 18 січня 2023 року у справі №752/16818/18, 
від 17 грудня 2025 року у справі № 466/2731/22.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
у постанові від 02 червня 2025 року у справі № 201/14368/15-ц дійшов висновку про те, що при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи суду потрібно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах, зокрема чи відомі особи, які прийняли спадщину. Саме для встановлення осіб, які прийняли спадщину, статтею 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі, правовідносини у якій допускають правонаступництво.
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
У позовній заяві ОСОБА_2 просила суд визнати договір довічного утримання (догляду) від 01 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та 
 ОСОБА_1 , недійсним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року було зупинено апеляційне провадження.
15 грудня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_4 про залучення її до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_2 . 
Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 є рідною сестрою 
ОСОБА_2 , 23 жовтня 2023 року заявник звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 .
Згідно з матеріалами спадкової справи № 749/2023, заведеної на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_4 державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Мельник Л. В., спадкодавцем за життя було складено декілька заповітів, проте станом на 18 січня 2024 року інші спадкоємці ні за законом, ні за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались.
Отже, Верховний Суд враховує, що сутність обов`язків у спірних правовідносинах та за оспорюванимправочином не є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Відповідні права та обов`язки входять до складу спадщини, а спірні правовідносини допускають правонаступництво, що спростовує доводи касаційної скарги 
Апеляційний суд, вказуючи про те, що, зважаючи на сплив понад дев`яти місяців після смерті ОСОБА_2 і відсутність інших заяв про прийняття спадщини, крім заяви ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залучення ОСОБА_4 до участі у справі як правонаступника позивача - ОСОБА_2 .
Доводи   ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що апеляційним судом не повідомлено її про розгляд заяви ОСОБА_4 про залучення її до участі 
у справі, на увагу не заслуговують, оскільки, по-перше, ОСОБА_1 неодноразово приймала участь у судових засіданнях в апеляційному суді, по-друге, остання подала заяву про розгляд справу без її участі, що 
  ОСОБА_1 підтверджено у відповіді на відзив.
Посилання   ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 не входить до складу спадщини, є безпідставними, оскільки не підлягають встановленню при вирішенні процесуального питання щодо залучення правонаступника позивача, а досліджуються судом при розгляді справи по суті спору. 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, висновки судів є законними та обґрунтованими, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 червня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська