ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 602/952/24
провадження № 61-8266св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області, у складі судді 
Наумчука В. А., від 21 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Хома М. В., Гірський Б. О., Костів О. З., від 28 травня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення.
2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3 вона успадкувала за заповітом житловий будинок по 
АДРЕСА_1 та земельну ділянкою, площею 0,21 га, за цією ж адресою.
3. Однак, після смерті ОСОБА_3 до будинку без правових підстав вселилася ОСОБА_2 , яка перешкоджає позивачці користуватися своєю власністю і не допускає до будинку.
4. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеного будинку.
Короткий зміст судових рішень
5. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області 
від 21 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, позов задоволено. 
Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеного будинку без надання їй іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
6. Додатковим рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
7. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачка самовільно зайняла спірний будинок і вселилася до нього без будь-яких законних на те підстав. Фактичне проживання відповідачки у житловому будинку, належному ОСОБА_1 , створює позивачці перешкоди у користуванні її майном.
8. Оцінюючи виселення ОСОБА_2 на предмет пропорційності, суди вважали, що за обставин цієї справи виселення зі спірного житла відповідачки, яка володіє іншим житловим будинком, розташованим у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована, є законним та пропорційним заходом і переслідує легітимну мету.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
10. 27 червня 2025 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 травня 2025 року.
11. Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 602/952/24, які у вересні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
12. Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_2 зазначає порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень.
13. Вказує, що позивачка набула право власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 від 09 лютого 2021 року. Водночас ОСОБА_3 , яка є тіткою  ОСОБА_2 , у період з грудня 2020 року та до моменту своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебувала у Лановецькій районній лікарні і за станом здоров`я не могла підписати заповіт. Крім того, зі слів тітки вона залишила спірний будинок відповідачці та її дітям.
14. Зауважує, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги факт видачі свідоцтва про смерть  ОСОБА_3 особисто ОСОБА_2 як єдиній родичці померлої, яка займалась її похованням та отримала відповідну допомогу на поховання.
15. Суди не дослідили акт депутата, який підтверджує її проживання з тіткою та здійснення догляду за нею.
16. Наголошує, що вселилась до спірного будинку зі згоди його власника - ОСОБА_3 , оскільки належна їй частина будинку по 
АДРЕСА_2 є непридатною для проживання і знаходиться в аварійному стані. Про це вона повідомляла суд першої інстанції, а можливість документально підтвердити це з`явилась лише під час апеляційного перегляду справи, після виготовлення відповідного звіту, який апеляційний суд не взяв до уваги.
17. Стверджує, що проживала у спірному будинку разом з дочкою ОСОБА_4 , яка є одинокою матір`ю, та двома її малолітніми дітьми ОСОБА_5 , 2020 року народження, та ОСОБА_6 , 2024 року, а оскаржені судові рішення порушують права дітей.
18. Повідомляє, що 05 серпня 2025 року відбулося їхнє примусове виселення без надання іншого житла. Фактично їх переселено у будинок, який офіційно визнано аварійним. Виконавець не надав акт про виселення і опис майна, у будинку залишились її речі та продукти харчування.
19. До касаційної скарги долучає, зокрема:
- копію акта депутата від 22 квітня 2021 року про те, що ОСОБА_2 до дня смерті (тітки) ОСОБА_3 проживала у спірному будинку разом та вели спільне господарство;
- копію акта депутата від 27 березня 2025 року про те, що зі слів свідків та заявника станом на 27 березня 2025 року відповідачка разом з дочкою та внуками проживає у спірному будинку;
- копії свідоцтв про народження внуків;
- копію витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження 
№ 12025216030000064 від 24 червня 2025 року стосовно імовірного підроблення заповіту ОСОБА_3 від 09 лютого 2021 року;
- копію технічного звіту від 26 травня 2025 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будинку 
по АДРЕСА_2 ;
- копію довідки з лікувального закладу, видану ОСОБА_7 про те, що вона знаходиться в 5 психіатричному відділі з 05 серпня 2025 року з діагнозом: «Психічний розгляд F252»;
- копію заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо виселення 05 серпня 2025 року відповідачки разом з дочкою та внуками з будинку по АДРЕСА_1 ;
20. Вважає відкриття кримінального провадження нововиявленою обставиною.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
21. У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Брона М. В., подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
22. Зазначає, що ОСОБА_2 у касаційній скарзі не вказує висновку Верховного Суду, який не був врахованим судами попередніх інстанцій.
23. Крім того, відповідачка не надала суду першої інстанції доказів на підтвердження її заперечень проти позову, зокрема правомірності проживання у спірному будинку за наявності у неї власного житла, у якому вона зареєстрована.
24.  ОСОБА_2 зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та була обізнана про наявність заповіту ОСОБА_3 від 09 лютого 2021 року, проте вказаний заповіт не оспорювала.
25. Вважає, що акт від 22 квітня 2021 року про фактичне проживання відповідачки у спірному будинку, звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будинку по АДРЕСА_2 не спростовують позовних вимог та не підлягали прийняттю на стадії апеляційного перегляду справи, оскільки ОСОБА_2 не підтвердила неможливості їх подання до суду першої інстанції.
26. Стверджує, що підтримання будинку по АДРЕСА_2 в належному стані є обов`язком самої ОСОБА_2 , як його власниці. Відповідачка не є членом сім`ї позивачки чи членом сім`ї колишнього власника.
Обставини справи, встановлені судами
27. 09 лютого 2021 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 все майно, де б воно не було і з чого б не складалося.
28.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
29. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області 
від 15 березня 2023 року у справі № 602/904/22 задоволено позов 
ОСОБА_1 до Лановецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Лановецька державна нотаріальна контора Тернопільської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.
Присвоєно житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літ. «А», загальною площею 80,10 кв. м, житловою - 51,80 кв. м, з верандою (літ. «а»), вхідною площадкою (літ. вх.) і криницею та земельній ділянці, загальною площею 0,21 га, розташованим по АДРЕСА_1 нову поштову адресу: 
АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку по 
АДРЕСА_1 , 
в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 602/904/22 апеляційну скаргу Лановецької міської ради задоволено частково.
Рішення Лановецького районного суду від 15 березня 2023 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про присвоєння житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами нової поштової адреси скасовано та провадження у справі в цій частині закрито, у зв`язку з тим що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
В іншій частині рішення Лановецького районного суду від 15 березня 2023 року залишено без змін.
31. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду 
від 28 листопада 2023 року у справі № 500/7048/23, яке набрало законної сили 29 грудня 2023 року, позов ОСОБА_1 до Лановецької міської ради задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано відмову Лановецької міської ради 
від 05 жовтня 2022 року № 704/03-14 «Про зміну адреси».
Зобов`язано Лановецьку міську раду прийняти рішення про присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна - житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літ. «А», загальною площею 80,10 кв. м, житловою - 51,80 кв. м, з верандою (літ. «а»), вхідною площадкою (літ. вх.) і криницею та земельній ділянці, загальною площею 0,21 га, належним на праві власності ОСОБА_1 по 
АДРЕСА_5. 32 . 24 січня 2024 року Лановецькою міською радою прийнято рішення № 24, яким присвоєно житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, належному ОСОБА_1 на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року, адресу: 
АДРЕСА_1. 33 . 12 лютого 2024 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок садибного типу, загальною площею 80,10 кв. м, житловою площею 51,80 кв. м, за адресою: 
АДРЕСА_1 .
34. У реєстрі територіальної громади відсутня інформація про осіб зареєстрованих у житловому будинку по АДРЕСА_1 .
35.  ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
36. Сторонами не заперечували, що відповідачка фактично проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 .
37. 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 рекомендованим листом претензію, у якій просила добровільно веселитися зі спірного житлового будинку у 10-денний строк з дня отримання претензії, проте зазначений лист було повернуто за закінченням терміну зберігання.
38. З відповіді т.в.о. начальника ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19 вересня 2024 року вбачається, за заявою ОСОБА_1 за фактом самоуправства, а саме зайняття спірного будинку з метою проживання ОСОБА_2 , працівником поліції проведено перевірку, в ході якої встановлено, що за адресою вказаного будинку проживає 
ОСОБА_2 за усною домовленістю з покійною ОСОБА_3 без відповідних підтверджуючих документів на право власності.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
39. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
40. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
41. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
42. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
43. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
44. Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
45. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
46. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
47. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
48. У частині третій статті 116 ЖК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
49. У статті 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц зауважила, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
51. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі 
№ 569/4373/16, від 13 жовтня 2020 року в справі № 447/455/17).
52. Отже, при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й необхідним та є співмірним із переслідуваною метою.
53. Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
54. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_2 у спірному будинку не зареєстрована і не є його власником, законних підстав на проживання у ньому не має, доказів того, що вона була членом сім`ї попереднього власника - ОСОБА_3 не надано, але при цьому 
ОСОБА_2 володіє іншим житловим будинком, розташованим у цьому ж населеному пункті де і зареєстрована, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачки зі спірного будинку без надання їй іншого жилого приміщення.
55. Оцінюючи виселення ОСОБА_2 на предмет пропорційності, встановивши, що порушені права позивачки - власника житла, гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що за обставин цієї справи виселення відповідачки зі спірного житла є законним та пропорційним заходом і переслідує легітимну мету.
56. Доводи ОСОБА_2 щодо її проживання разом із спадкодавцем 
ОСОБА_3 суди попередніх інстанцій оцінили критично, вказавши на відсутність доказів того, що вона була членом сім`ї ОСОБА_3 , вселилася до зазначеного будинку за життя ОСОБА_3 та з її згоди.
57. Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у прийняті доданого до апеляційної скарги нового доказу - акта депутата міської ради від 22 квітня 2021 року, вказавши, що такий доказ до суду першої інстанції не подавався відповідачкою і не був предметом дослідження в районному суді. При цьому ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не обґрунтувала та не надала доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, із урахуванням того, що розгляд справи здійснювався в суді першої інстанції понад три місяці.
58. Відповідно до частини третьої статті 367 ЦК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
59. Також суди попередніх інстанцій правильно вказали, що доводи 
ОСОБА_2 щодо недійсності (підроблення) заповіту не входять до предмета доказування у цій справі. Тим більше за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за позивачкою права власності на спірний будинок (справа № 602/904/22).
Сама по собі реєстрація кримінального провадження № 12025216030000064 від 24 червня 2025 року щодо імовірного підроблення заповіту ОСОБА_3 , вказаних обставин не спростовує.
60. Посилання касаційної скарги на те, що оскарженими судовими рішеннями порушені прав малолітніх внуків відповідачки, які проживали у спірному будинку разом зі своєю матір`ю (дочкою відповідачки), є безпідставними, оскільки судами розглянуто і вирішено позов про виселення ОСОБА_2 .
61. Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги щодо аварійності належного ОСОБА_2 будинку по АДРЕСА_2 , оскільки тягар з утримання належного відповідачці майна лежить саме на ній (див. пункти 88-93 постанови Верховного Суду від 25 червня 2025 року у справі 
№ 553/2887/22).
62. Крім того, суди ухвалили виселити відповідачку зі спірного будинку без надання іншого жилого приміщення і не вказували про її виселення саме до будинку по АДРЕСА_2 .
63.  ОСОБА_1 не має передбаченого законом обов`язку забезпечувати відповідачку житлом.
64. Законність дій/бездіяльність виконавця під час виконання оскаржених судових рішень може бути предметом судового розгляду, зокрема у порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» за відповідним зверненням учасників виконавчого провадження.
65. З огляду на положення статті 400 ЦПК України правові підстави для дослідження та оцінки Верховним Судом нових доказів, наданих відповідачкою під час касаційного провадження, відсутні.
66. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
67. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
68. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
69. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
70. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
71. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, 
а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області 
від 21 січня 2025 року та постанову Тернопільського апеляційного суду 
від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников