ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/34630/23
провадження № К/990/49629/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Мацедонської В. Е.
розглянув у письмовому провадженні у суді касаційної інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року, прийнятої у складі колегії суддів: головуючого - Іванова С. М., суддів: Шальєвої В. А., Чередниченка В. Є.
І. Обставини справи
1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2016 року по 28 грудня 2021 року;
1.2. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2020 року по 03 листопада 2022 року;
1.3. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2016 року по 28 грудня 2021 року;
1.4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2020 року по 03 листопада 2022 року. 
2. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року позов задоволено частково.
2.1. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 05 жовтня 2021 року по 28 грудня 2021 року.
2.2. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 23 березня 2022 року по 03 листопада 2022 року.
2.3. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 05 жовтня 2021 року по 28 грудня 2021 року.
2.4. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 , Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 23 березня 2022 року по 03 листопада 2022 року.
2.5. В решті позову - відмовлено.
3. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 14 листопада 2024 року скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року, а позовну заяву залишив без розгляду з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) 
Залишаючи без розгляду позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною першою статті 122 КАС України, оскільки Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ) не містить спеціального строку для звернення з вимогами про компенсацію втрати частини доходів. Перебіг такого строку обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року запропоновано позивачу надати до суду клопотання про поновлення строку на подання адміністративного позову у даній справі з наведенням відповідних підстав (в разі наявності).
На виконання вимог наведеної ухвали позивачем подано до Третього апеляційного адміністративного суду заяву про поновлення строку на подання адміністративного позову, яка обґрунтована тим, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою (скаргою) про отримання компенсації втрати частини доходів 30 червня 2023 року, тому відповідно шестимісячний строк звернення до суду закінчується 30 грудня 2023 року включно. Зауважено, що перебуваючи з 27 лютого 2022 року по теперішній час (28.06.2022 та 03.05.2023 і більше) на військовій службі у Збройних Силах України, позивач був суттєво обмежений у термінах і правах та не мав можливості вчасно звернутися до суду з позовною заявою, у зв`язку з проходженням ним служби у Військовій частині НОМЕР_3 , тому має право на поновлення строків звернення до суду.
Натомість суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки норми Закону № 2050-III і Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися за виплатою такої компенсації, то дії позивача по вирішенню спору в позасудовому порядку шляхом звернення до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду та вказане не може бути поважною підставою для його поновлення.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про тривалий пропуск позивачем строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 КАС України, а також ненадання останнім належних доказів поважності підстав його пропуску.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
4. Позивач, вважаючи постанову суду апеляційної інстанції такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального закону, подала касаційну скаргу.
5. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження строку.
Така позиція ґрунтується на тому, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 позивач був суттєво обмежений у термінах і правах та не мав можливості вчасно звернутися до суду з позовною заявою, а тому, на думку позивача, він має право на поновлення строків звернення до суду.
Разом з цим автор касаційної скарги наголошує, що виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, за своєю суттю прирівнюється до заробітної плати.
6. Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2025 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої та абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції про залишення позовної заяви без розгляду; підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
7. Представник Військової частини НОМЕР_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
ІІІ. Нормативне врегулювання
8. Завданням адміністративного судочинства у силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
9. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
10. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
11. Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
12. Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
13. За змістом статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
14. Приписами статей 3, 4 Закону № 2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
15. Згідно з пунктом 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
16. Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
17. Положеннями пункту 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
ІV. Оцінка Верховного Суду
18. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України.
19. До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те, що виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 160/17036/20 відповідачем проведено 28 грудня 2021 року. Разом з цим виплату позивачу грошового забезпечення за рішенням суду від 22 березня 2022 року у справі № 160/2947/21 відповідачем проведено 03 листопада 2022 року.
20. Таким чином, починаючи з 01 січня 2022 року та 01 грудня 2022 року позивач повинен був бути обізнаний про порушення своїх прав щодо невиплати компенсації втрати частини доходів за вказані періоди. Проте з цим позовом позивач звернувся до 29 грудня 2023 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, визначеного статтею 122 КАС України.
21. При цьому суд апеляційної інстанції послався на постанову Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, у якій Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від раніше сформульованих висновків та дійшла таких висновків:
у спорах про компенсацію втрати частини доходів застосовується шестимісячний строк звернення до суду за частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав;
компенсація підлягає нарахуванню і виплаті в тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості, а тому з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав;
отримання листа від суб`єкта владних повноважень у відповідь на звернення не змінює час, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права.
22. За висновком апеляційного суду, факт звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 із заявою (скаргою) про отримання компенсації втрати частини доходів 30 червня 2023 року, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Таким чином, суд апеляційної інстанції вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду без наведення поважних та об`єктивних причин пропуску.
23. Водночас, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 квітня 2024 року, до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції не враховано, що така постанова стосується правовідносин та строків звернення до суду з вимогою нарахування та виплати компенсації за втрату частини пенсії, що є відмінними спірними правовідносинами.
24. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітною платою є винагорода, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
25. Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені зазначеними актами норми.
26. Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
27. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина перша, друга статті 2 Закону № 2050-ІІІ).
28. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.
29. На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.
Так, в указаному Рішенні Конституційний Суд України виходив із того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
У пункті 2.2 цього Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
30. Отже, на підставі аналізу наведених положень законодавства, враховуючи вказаний правовий висновок Конституційного Суду України та предмет спору у вказаній справі висновується, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації є складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника, а спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової індексації, стосується заробітної плати військовослужбовця.
31. Аналогічний висновок відповідає правовій позиції, яка викладена в постановах Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 380/8976/21, від 29 листопада 2023 року у справі № 560/11895/23, від 14 грудня 2023 року у справі № 600/4606/23-а, від 06 березня 2024 року у справі № 600/5050/23-а, від 17 грудня 2024 року у справі № 380/25141/23, від 23 квітня 2025 року у справі № 260/131/24, від 21 серпня 2025 року у справі № 600/3471/24-а.
32. Варто зауважити, що умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
33. Проте положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.
34. Натомість суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин приписи частини другої статті 122 КАС України.
35. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
36. Приписами частини четвертої статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
37. Ураховуючи те, що вказані порушення норм процесуального права під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, тому справа належить направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
ІV. Судові витрати
38. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не здійснює новий розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 160/34630/23 скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий М. І. Смокович 
Судді О. В. Кашпур 
В. Е. Мацедонська