ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року
м. Київ

справа № 755/1480/24
провадження № 51-2921 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року стосовно 

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 , 

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Дніпровський районний суд м. Києва вироком від 12 грудня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року:
- засудив ОСОБА_7 за:
- ч. 1 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних проваджень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- на підставі ст. 75 КК звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
За змістом судових рішень ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
У невстановлений час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 06 листопада 2023 року, ОСОБА_7 у м. Києві незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс, масою 18,35 г, який у подальшому незаконно зберігав за місцем проживання: АДРЕСА_1 , з метою незаконного збуту. 
06 листопада 2023 року приблизно о 14:45 ОСОБА_7 , перебуваючи у під`їзді будинку за вказаною адресою, з корисливих мотивів, незаконно збув за 3 000 грн громадянину ОСОБА_8 наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс, масою 18,35 г, що є невеликим розміром.
Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07 грудня 2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_7 повторно, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - канабіс, загальною масою 177,58 г, та зберігав його з метою збуту за місцем свого проживання. 
Надалі, 07 грудня 2023 року приблизно о 13:10 ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці навпроти житлового будинку на АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, повторно незаконно збув за 1 500 грн громадянину ОСОБА_8 частину раніше придбаного наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - канабісу, масою 43,14 г, що є невеликим розміром, попередньо розфасувавши його у поліетиленові згортки масою по 42,19 г та 0,95 г відповідно. 
Решту раніше незаконно придбаного наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - канабісу, масою 134,44 г, що є невеликим розміром, ОСОБА_7 повторно, незаконно зберігав з метою подальшого незаконного збуту за вищевказаним місцем проживання до часу його виявлення та вилучення при обшуку 07 грудня 2023 року. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 , просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Прокурор покликається на те, що суд апеляційної інстанції:
- залишив поза належною увагою доводи його апеляційної скарги про безпідставне одночасне застосування судом першої інстанції статей 69, 75 КК до ОСОБА_7 за одних і тих самих обставин;
- не врахував:
- конкретних обставин справи, вчинення злочинів та їх корисливих мотивів;
- того, що:
- ОСОБА_7 вчинив два тяжких злочини у сфері обігу наркотичних засобів, які характеризуються підвищеним ступенем суспільної небезпеки та становлять велику загрозу життю та здоров`ю населення;
- наявність пом`якшуючих обставин дають підстави лише для призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник і засуджений заперечили проти задоволення касаційної скарги та просили залишити без зміни оскаржуване судове рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за частинами 1, 2 статті 307 КК у касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі
В касаційній скарзі прокурор порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості, а саме про безпідставне, на його думку, застосування положень статей 69, 75 КК.
Колегія суддів не погоджується з цими твердженнями прокурора з огляду на таке. 
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 
За змістом ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення (редакція Закону на час вчинення злочину).
Приписами ст. 75 КК визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням (редакція Закону на час вчинення злочину).
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статей 69, 75 КК. 
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Суд першої інстанції, постановляючи рішення про наявність підстав для застосування приписів ст. 69 КК та про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, урахував: 
- характер, ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання;
- обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;
- дані про особу обвинуваченого: раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я, працює офіційно вантажником у ТОВ «Саркара-Груп», за місцем роботи характеризується позитивно, проживає разом зі своїми батьками - особами з інвалідністю;
- співпрацю ОСОБА_7 з органами слідства. 
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за частинами 1, 2 статті 307 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. 
Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за доводами апеляційної скарги прокурора, які фактично є аналогічними до доводів його касаційної скарги, проаналізував позиції сторін та підтримав висновки місцевого суду.
Зокрема, апеляційний суд, урахувавши встановлені судом першої інстанції обставини, зазначив про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення в молодому віці, зі стадії досудового розслідування визнав свою провину у вчиненому та активно сприяв розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень. Крім того, за сприяння ОСОБА_7 органом досудового розслідування викрито злочинну діяльність осіб, стосовно яких обвинувальні акти скеровано до суду. Також ОСОБА_7 залучено до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у інших кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких триває, а ОСОБА_7 продовжує надавати допомогу органам досудового слідства у викритті злочинів.
Суд апеляційної інстанції, зваживши на позитивні дані про особу ОСОБА_7 , наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Водночас зауважив на тому, що встановлені протягом усього судового провадження обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень статей 69, 75 КК.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Тож, як убачається із судових рішень, суди:
- при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК обґрунтовано врахували кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину), дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, працює офіційно вантажником у ТОВ «Саркара-Груп», де позитивно характеризується, проживає разом зі своїми батьками, які мають інвалідність, має неврологічне захворювання та перебуває на обліку у лікаря-невролога);
- застосовуючи положення ст. 75 КК, урахували тяжкість кримінального правопорушення, особу винного (зокрема, молодий вік, відсутність життєвого досвіду, внаслідок чого він не усвідомлював у повному обсязі весь ступінь суспільної небезпеки своїх дій) та інші обставини справи (співпрацює з органами слідства, допомагаючи у викритті осіб, які займаються незаконним збутом наркотичних засобів на території м. Києва, що було підтверджено прокурором і надано з цього приводу письмові докази).
Такі рішення судів є в цілому обґрунтованими і достатньо переконливо вмотивованими.
З огляду на встановлену судами сукупність обставин, прокурор у касаційній скарзі не навів вагомого обґрунтування своїх тверджень як про неможливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання та м`якість призначеного покарання, так і мотивованих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та, використовуючи свої дискреційні повноваження, погодився з рішенням суду першої інстанції, достатньо переконливо вмотивувавши свої висновки.
Під час касаційного провадження ОСОБА_7 додатково пояснив, що він працює, проживає разом з батьками, висловив щире каяття та осуд своїх неправомірних дій і розуміння їх наслідків.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3