ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 березня 2026 року
м. Київ

справа № 295/12561/24

провадження № 61-6863св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник --  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Поліський національний університет,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Поліського національного університету на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року у складі судді Петровської М. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив суд: визнати протиправними дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачової щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1; скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачової про закінчення виконавчого провадження від 08 серпня 2024 року № НОМЕР_1; зобов`язати державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М. Трохачову поновити виконавче провадження № НОМЕР_1.

Скарга обґрунтована тим, що у жовтні 2021 року він звертався до суду з позовом до Поліського національного університету, в якому просив суд визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача здійснити розгляд заяви про оформлення передачі вказаної квартири у приватну власність (справа № 296/8558/21).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, у задоволенні його позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року його касаційну скаргу задоволено.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2022 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Визнано за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Поліський національний університет розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1  (провадження № 61-1311сво23).
11 січня 2024 року він звернувся до університету із заявою та вищевказаною постановою Верховного Суду щодо оформлення передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 .
12 січня 2024 року Поліським національним університетом було створено приватизаційну комісію, якою розглянуто заяву та ухвалено протокол № 2, яким вирішено направити копію заяви з додатками та витягом з протоколу засідання комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для розгляду та прийняття відповідного рішення.
У порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та постанови Верховного Суду від 06 листопада 2023 року комісія з приватизації Поліського національного університету не ухвалила законного рішення про передачу спірної квартири йому у власність, а вирішила направити документи до Міністерства освіти і науки України. При цьому, у відповіді Міністерства освіти і науки України від 04 квітня 2024 року № 1/5843-24 зазначено, що міністерство не є учасником справи № 296/8558/21 та не зобов`язано розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири, а з метою реалізації права на житло потрібно звертатися до Поліського національного університету.
У березні 2024 року він звернувся до Корольовського ВДВС у м. Житомирі із виконавчим листом про примусове виконання постанови суду та 19 березня 2024 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
08 серпня 2024 року виконавче провадження закінчено, оскільки згідно з документами, наданими університетом, останнім здійснено розгляд заяви про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність. Окрім того, постановою Верховного Суду від 06 листопада 2023 року не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, а вказано лише на необхідність здійснити розгляд заяви. 
Заявник вказував, що рішення суду не виконано, а тому у державного виконавця М. Трохачової були відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки створена комісія з приватизації була зобов`язана ухвалити рішення про передачу йому у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , натомість заява направлена на адресу Міністерства освіти і науки України для розгляду та прийняття відповідного рішення. Також державний виконавець М. Трохачова не реалізувала своє право на звернення до суду щодо роз`яснення рішення, якщо воно їй було не зрозумілим.
Отже, вважав, що винесена державним виконавцем М. Трохачовою постанова про закінчення виконавчого провадження від 08 серпня 2024 року є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року, залишеною без змін постановоюЖитомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); Поліський національний університет, на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено.
Визнано протиправними дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової щодо закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2.
Скасовано постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової про закінчення виконавчого провадження від 08 серпня 2024 року № НОМЕР_1.
Зобов`язано державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марію Трохачову поновити виконавче провадження № НОМЕР_1.

Судові рішення мотивовано тим, що остаточне судове рішення Верховного Суду у справі № 296/8558/21 не було виконано, тому не було підстав для закінчення виконавчого провадження.
Після прийняття судом касаційної інстанції остаточного рішення у справі № 296/8558/21 та визнання права заявника на приватизацію, дії університету штучно створюють нові підстави для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушених прав, що є неприпустимим з огляду на принцип обов`язковості судового рішення.
Цим самим порушено статтю 129-1 Конституції України про обов`язковість судових рішень.

Короткий зміст вимог касаційних скарг 

У касаційній скарзі, поданій у червні 2025 року до Верховного Суду, Корольовський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2025 року до Верховного Суду, Поліський національний університет, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги 

Касаційна скарга Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)мотивована тим, що суди не врахували, що державним виконавцем повністю виконано постанову Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21, оскільки цим судовим рішенням було зобов`язано Поліський національний університет розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 
Поліський національний університет виконав вказане судове рішення та розглянув заяву. При цьому, постановою Верховного Суду не було визначено, яке саме рішення повинен прийняти університет за результатом розгляду заяви.

Касаційна скарга Поліського національного університету мотивована тим, що ним виконано постанову Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 та розглянута заява про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 .
За результатом розгляду заяви було вирішено, що Поліський національний університет неуповноважений прийняти позитивне рішення, оскільки вказана квартира, яка відноситься до державної власності, не перебуває у їх господарському віданні.
Вказує, що Поліський національний університет звернувся до свого засновника - Міністерства освіти і науки України, для отримання згоди на передачу квартири у приватну власність, проте відповідної згоди не отримав, а іншого механізму передачі квартири у приватну власність законодавством не передбачено.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги

У липні та серпні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзиви на касаційні скарги, в яких вказує, що викладені в них доводи є необґрунтованими, оскільки державний виконавець закінчив виконання судового рішення без його фактичного виконання, тому вважає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими й просить залишити їх без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

У липні 2025 року Поліський національний університет подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому підтримав її доводи та просив її задовольнити. 

У серпні 2025 року Корольовський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Поліського національного університету, в якому підтримав її доводи та просив її задовольнити. 

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду подану Поліським національним університетомвідповідь на відзив  ОСОБА_1 , оскільки такий процесуальний документ не передбачений нормами ЦПК України на стадії касаційного провадження, а є по суті штучним поданням доповнень до касаційної скарги поза межами визначеного процесуального строку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою Поліського національного університету.

23 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 за позовом ОСОБА_1 до Поліського національного університету про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання здійснити розгляд заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Поліський національний університет розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 .

11 січня 2024 року ОСОБА_1 подано керівнику органу приватизації Поліського національного університету Дем`яненку Ю. В. заяву з додатками, в якій він просив оформити передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 на нього та членів його сім`ї.

12 січня 2024 року на засіданні Комісії з приватизації житлового фонду, що перебуває у оперативному управлінні Поліського національного університету, заяву ОСОБА_1 розглянуто та протоколом № 2 ухвалено направити копію заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року з додатками та витяг із протоколу засідання Комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для прийняття відповідного рішення.

Згідно з листом Міністерства освіти і науки України від 12 лютого 2024 року № 1/2424-24 розглянуто звернення Поліського національного університету від 15 січня 2024 року щодо приватизації житлового фонду університету та повідомлено, що у Міністерства відсутні правові підстави для передачі квартир, що обліковуються за університетом, у приватну власність.

23 лютого 2024 року Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист № 296/8558/21 на примусове виконання постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 у частині зобов`язання Поліського національного університету розглянути заяву про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 .

Листом ректора Поліського національного університету від 01 березня 2024 року № 432/01-17, ОСОБА_1 повідомлено про те, що його заяву розглянуто та за результатами засідання Комісії її копію направлено до Міністерства освіти і науки України, оскільки майно державного вищого закладу освіти не підлягає передачі у власність юридичним та фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти. Також надано копію листа Міністерства освіти і науки України від 12 лютого 2024 року № 1/2424-24 та витяг з рішення комісії від 14 лютого 2024 року. Отже, ректор зазначив, що постанова Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 виконана.

19 березня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 296/8558/21, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 23 лютого 2024 року.

Постановою старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марії Трохачової від 08 серпня 2024 року, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця, зокрема, встановлені такі обставини, з якими пов`язується закінчення виконавчого провадження.

Протоколом від 12 січня 2024 року № 2 здійснювався розгляд заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року, та Комісією з приватизації житлового фонду вирішено направити копію заяви ОСОБА_1 з додатками та витягом із протоколу засідання Комісії на адресу Міністерства освіти і науки України для прийняття відповідного рішення.

Протоколом від 14 лютого 2024 року № 3 Комісією прийнято рішення за заявою ОСОБА_1 , а саме підготувати відповідь заявнику про неможливість прийняття рішення щодо передачі квартири у власність, тому що Міністерство освіти і науки не надало згоду, як того вимагає Закон України «Про вищу освіту».

До вищевказаних протоколів долучено копію листа від 01 березня 2024 року № 432/01-17, який адресований університетом ОСОБА_1 щодо розгляду його заяви про оформлення у власність квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на документи, надані університетом, фактично останніми здійснено розгляд заяви ОСОБА_1 про оформлення передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність останньому. При цьому, постановою Верховного Суду не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, лише здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 .

Факт розгляду заяви з належно прийнятим рішенням університету (задоволенням, відмовою, поверненням) відображено у наданих університетом документах (протокол від 14 лютого 2024 року № 3 та копія відповіді № 432/01-17).

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Поліського національного університету задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 

Встановивши, що, повернувши виконавчий документ без виконання та закінчивши виконавче провадження, державним виконавцем, не було виконано судове рішення Верховного Суду у справі № 296/8558/21 у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано задовольнив скаргу ОСОБА_1 .

Доводи обох касаційних скарг зводяться до того, що постанова Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 Поліським національним університетом виконана, оскільки заява ОСОБА_1 про приватизацію квартири розглянута, а постановою суду не визначено, яке рішення необхідно прийняти університету, лише здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 .

Проте, з такими доводами погодитися не можна, оскільки вони є поверхневими, а суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд поставленого питання.

Так, судами попередніх інстанцій було правильно вказано, що з огляду на мотивувальну частину постанови Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21, судом було досліджено питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 80 Закону України «Про освіту», статті 70 Закону України «Про вищу освіту», на які посилається Поліський національний університет, як підставу для невиконання судового рішення.

Так, у постанові зазначено, зокрема, наступне: «Із системного аналізу зазначених вище норм права вбачається, що заборона приватизації об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти, закріплена статтею 80 Закону України «Про освіту», є загальним правилом, у той час як стаття 70 Закону України «Про вищу освіту» встановлює заборону передачі майна у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу і містить виключення - «крім випадків, передбачених законодавством».

Вказані правові норми передбачають заборону приватизації, яка стосується об`єктів державних і комунальних закладів освіти, необхідних для використання в освітньому процесі, для провадження видів діяльності, передбачених спеціальними законами, а у цій справі спір стосується житлового приміщення, що не має статусу службового житла, належить на праві власності державі в особі Державного вищого навчального закладу «Державний агроекологічний університет» (нині - Поліський національний університет), у яке позивач вселився на законних підставах та тривалий час там проживає (понад 15 років), тобто має триваючі зв`язки із цим житлом.»

Отже, Верховним Судом у справі № 296/8558/21 констатовано нерелевантність застосування статті 80 Закону України «Про освіту», статті 70 Закону України «Про вищу освіту» щодо спірної квартири.
Більше того, у резолютивній частині постанови Верховний Суд визнав право ОСОБА_1 на приватизацію спірної квартири.

Крім того, щодо обрання ефективного способу захисту порушених прав ОСОБА_1 , Верховним Судом вказано, що у контексті спірних правовідносин права особи не будуть вважатися порушеними, якщо громадянин, який за умовами укладеного договору набув право на отримання займаної ним і членами його сім`ї на умовах найму квартири у власність, таке право реалізував. Якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача. У контексті цієї справи визнання відповідного суб`єктивного права (права на приватизацію) та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність є належним та ефективним способом захисту, особливо враховуючи те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру у справі № 296/8497/17, тобто намагався захистити своє порушене право саме у спосіб визнання права власності.

Отже, у справі № 296/8558/21 порушене право ОСОБА_1 захищено шляхом безумовного визнання за ним права на приватизацію квартири та обов`язку створеного Поліським національним університетом органу приватизації розглянути заяву про приватизацію квартири без альтернативи відшукання штучних підстав для відмови у задоволенні заяви.

Натомість, Поліським національним університетом не було виконано вимоги постанови та направлено заяву ОСОБА_1 для отримання погодження до Міністерства освіти і науки України всупереч висновкам, наведеним Верховним Судом у справі № 296/8558/21.

Листом від 04 квітня 2024 року № 1/5843-24 Міністерство освіти і науки України повідомило ОСОБА_2 , що згідно з постановою Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 Міністерство освіти і науки України не є учасником вказаної справи та останнє не зобов`язано розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 . Також запропоновано зі вказаного питання звернутися до Поліського національного університету.

У листі від 09 вересня 2024 року № 1/16214 викладено аналогічну позицію з приводу відсутності обов`язку у Міністерства освіти і науки України розглядати заяву чи надавати погодження щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що розгляд заяви ОСОБА_1 від 11 січня 2024 року комісією з приватизації житлового фонду, що перебуває у оперативному управлінні Поліського національного університету шляхом направлення заяви до Міністерства освіти і науки України для отримання відповідного погодження та в подальшому посилання на неможливість прийняття рішення про передачу скаржнику у власність квартири внаслідок не надання згоди (протоколи № 2 та № 3), не є належним виконанням постанови Верховного Суду від 06 листопада 2023 року.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків про те, що державний виконавець при вирішення питання про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 не взяв до уваги вищевикладених обставин та дійшов передчасного висновку про повне виконання боржником судового рішення у справі № 296/8558/21.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та відхиляє доводи касаційної скарги Поліського національного університетупро те, що він не уповноважений вирішувати питання приватизації квартири АДРЕСА_1 , оскільки це питання було предметом дослідження у справі № 296/8558/21, а суд не вправі давати оцінку судовому рішенню, що набрало законної сили.

При цьому, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.
Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Подібні висновки викладено й у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі справа 619/562/18 (провадження № 61-39095св18).

Державним виконавцем не вчинялися усі, передбачені вказаними нормами права дії, спрямовані на неупереджене, ефективне, своєчасне виконання рішення суду в повному обсязі та зроблені помилкові висновки про виконання постанови Верховного Суду у справі № 296/8558/21 Поліським національним університетом.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм права, які регулюють правовідносини з виконання судових рішень, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Поліського національного університету залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк