РІШЕННЯ
Іменем України

09 березня 2026 року 
м. Київ

справа №990/65/25
адміністративне провадження № П/990/65/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Мацедонської В.Е., Соколова В.М.

секретаря судового засідання: Мамчича Р.В.,

за участю:
представника позивача Ткаченко Ю.О. 
представника відповідача Леошка Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовний вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) через свого представника - адвоката Ткаченко Ю.О. звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними дії ВККС щодо продовження кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1.; 
- скасувати рішення ВККС від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 .
2. На обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 17 грудня 2020 року Вища рада правосуддя (далі - ВРП) прийняла рішення про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Господарського суду Харківської області. Проте 16 грудня 2024 року відбулося засідання ВККС у пленарному складі, за результатами якого ухвалено рішення про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді; внесено подання до ВРП про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 з посади.
3. Позивач не погоджується із таким рішенням ВККС та вважає його незаконним, немотивованим та ухваленим з порушенням законодавства і актів ВККС, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади.
4. Вважає, що ухвалюючи спірне рішення Комісія вийшла за межі повноважень, наданих їй Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки рішенням колегії Комісії від 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано таким, що відповідає займаній посаді, то оцінювання відповідності судді займаній посаді в порядку підпункту 4 пункту 16-1 Розділу ХV Конституції України вважається завершеним, безвідносно до наявності негативного висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД). Відповідна правова позиція щодо цього питання сформована Великою Палатою Верховного Суду у справі №9901/198/20 та підтримана Верховним Судом у справах №990/35/24, №9901/529/19.
ВККС у пленарному складі спірним рішенням від 16 грудня 2024 року, вирішуючи питання підтримки рішення колегії від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19, визнала ОСОБА_1 таким що не відповідає займаній посаді на підставі відомостей, наведених у висновку ГРД від 12 червня 2024 року, який не був предметом дослідження на засіданні колегії ВККС під час вирішення питання про відповідність позивача займаній посаді, а також через повторну оцінку обставин, викладених у висновку ГРД від 20 вересня 2019 року. 
При цьому обставини, викладені у висновку ГРД, були оцінені та відхилені конституційним органом - ВРП, яка своїм рішенням внесла Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді згідно з Законом України від 04 червня 2020 року № 679-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» (далі - 
Закон № 679-ІХ). При цьому за висновками міжнародних експертів, викладених у Стислому аналізі до цього Закону, в разі переоцінки цих обставин матиме місце порушення принципу правової визначеності.
5. Стосовно виїздів до РФ та Білорусі, то представник судді зауважив що вони були виключно до родичів та для відвідування кладовищ, де захоронені його родичі та родичі дружини, що підтверджується наданими доказами відповідного проживання цих близьких та свідоцтвами про смерть та поховання. Інформація щодо отримання дружиною судді паспорту громадянина РФ спростовується висновком поліграфа, який вона пройшла у спеціалізованій державній установі, відсутні будь-які докази одержання нею такого паспорту, а також не обґрунтовано яким чином це може свідчити про його невідповідність займаній посаді. Використання сумнівних способів набуття майна у власність та заниження вартості такого майна спростовується наданими під час оцінювання доказами про наявність достатніх статків у судді та пов`язаних з ним осіб, а заниження вартості при продажі майна є лише припущенням та спростовується наданими доказами ринкової вартості такого майна. Будинок та земельна ділянка під ним збудовані за кошти батьків судді та батьків дружини судді, які мають достатні доходи для цього. Розбіжності між письмовими та електронними деклараціями викликані помилками, які при цьому не є істотними.
6. На переконання представника позивача рішення про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, повинно бути об`єктивним та справедливим, висвітлювати достовірну та правдиву інформацію щодо професійної, особистої, соціальної компетентності судді, його здатності підвищувати свій фаховий рівень та здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня, відповідності судді етичним та антикорупційним критеріям. Проте оскаржуване рішення Комісії таким критеріям не відповідає, а відповідач фактично здійснив зловживання наданими йому повноваженнями з огляду на те, що діяв поза межами своєї компетенції.
Фактичні обставини справи
7. Указом Президента України від 28 грудня 2010 року №1290/2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Господарського суду Харківської області строком на п`ять років.
8. Наказом голови Господарського суду Харківської області від 01 лютого 2011 року № 08-к зараховано до штату суду ОСОБА_1 на посаду судді з 01 лютого 2011 року строком на п`ять років.
9. Рішенням Комісії від 28 січня 2016 року № 7/зп-16 призначено первинне кваліфікаційне оцінювання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 та рішенням від 17 березня 2016 року № 64/ко-16 визнано суддю таким, що не підтвердив можливість здійснювати правосуддя у відповідному суді, відсторонено від здійснення правосуддя до проходження ним повторного кваліфікаційного оцінювання та направлено до Національної школи суддів України для проходження перепідготовки.
10. Рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 .
11. За результатами анонімного письмового тестування суддя ОСОБА_1 набрав 86,625 бала, виконання практичного завдання - 63,25 бала, а загалом на етапі іспиту набрав 149,875 бала.
12. 02 листопада 2017 року позивач пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, 28 січня 2018 року - інтерв`ю з психологом, за результатами яких складено висновок і визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
13. Комісією у складі колегії 23 вересня 2019 року проведено співбесіду із суддею.
14. У день проведення співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання до Комісії надійшов висновок ГРД про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 20 вересня 2019 року, на спростування якого суддею надано письмові пояснення, які були прийняті та враховані Комісією.
15. За результатами дослідження досьє та проведення співбесіди Комісією у складі колегії 23 вересня 2019 року ухвалено рішення № 811/ко-19 про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1. таким, що відповідає займаній посаді. У резолютивній частині рішення вказано, що воно набирає чинності в порядку, визначеному абзацом третім підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).
16. На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» із 07 листопада 2019 року (дня набрання чинності цим Законом) припинилися повноваження членів ВККС. 
17. Рішенням ВРП від 17 грудня 2020 року № 3497/0/15-20 внесено подання Президентові України про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Господарського суду Харківської області.
18. 01 червня 2023 року було сформовано повноважний склад ВККС та рішенням від 20 липня 2023 року № 34/зп-23 з метою продовження процедур оцінювання, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), здійснено повторний автоматизований розподіл справ між членами Комісії стосовно осіб, п`ятирічний строк призначення яких на посаду судді закінчився.
19. Згідно з протоколом повторного розподілу між членами Комісії від 25 липня 2023 року доповідачем у справі щодо судді ОСОБА_1 визначено члена Комісії ОСОБА_2 .
20. 10 червня 2024 року до Комісії надійшов висновок ГРД про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 08 червня 2024 року.
21. Рішенням ВККС у пленарному складі від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 визнано суддю Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді. Внесено подання до ВРП про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 із займаної посади. 
Рух справи 
22. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2025 року для розгляду справи №990/65/25 визначено склад суду: Білак М.В. (головуюча суддя), судді: Загороднюк А.Г., Мацедонська В.Е., Соколов В.М., Желєзний І.В.
23. Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2025 року позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Ю.О. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
24. 04 березня 2025 року від представника позивача отримано заяву про усунення недоліків з проханням визнати причини пропуску строку на подачу позов поважними та поновити пропущений процесуальний строк.
25. Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
26. 24 березня 2025 року ВККС через систему «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву, а 04 квітня 2025 року - клопотання про закриття провадження у справі.
27. 27 березня 2025 року представник позивача у системі «Електронний суд» сформувала відповідь на відзив, 19 травня 2025 року - заперечення на клопотання Комісії про закриття провадження у справі, а 17 червня 2025 року додаткові пояснення у справі.
28. Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року задоволено клопотання Громадської організації «Фундація Деюре» про здійснення трансляції судових засідань у справі № 990/65/25 в мережі Інтернет на «YouTube» каналі «Судова влада України» чи на порталі «Судова влада України».
29. Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ВККС про закриття провадження у адміністративній справі № 990/65/25. 
30. Відмовляючи у закритті провадження Суд враховував висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані в пунктах 52-54 постанови від 20 лютого 2025 року у справі №990/62/24 при оцінці подібних правовідносин, відповідно до яких аналіз норм статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку про можливість здійснення судового контролю щодо рішень ВККС за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання в частині перевірки цих рішень на наявність наведених в законі процесуальних порушень, перевірка яких не входить до повноважень ВРП.
31. 19 лютого та 23 лютого 2026 року представник ВККС надав додаткові письмові пояснення у справі, в яких просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 січня 2026 року у справі № 990/62/24, щодо відступлення від попереднього висновку, викладеного у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 9901/198/20. 
Позиція позивача та інших учасників справи
32. У судовому засіданні представник позивача підтримала викладені у позовній заяві обґрунтування позовних вимог та просила їх задовольнити.
33. Наголосила на тому, що оскаржуваним рішенням Комісії було порушено право позивача на працю не заборонену законом, гарантоване Загальною декларацією прав людини, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та Законом №1402-VIII. 
34. Вважає що було неправомірно проведено ВККС повторну перевірку позивача на відповідність займаній посаді. 
35. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову.
36. Зазначав, що оскільки призначення позивача на посаду судді строком на 5 років відбулось до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання позивача на відповідність займаній посаді. Законом, Регламентом ВККС та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення визначено обов`язкове підтримання рішення колегії Комісії щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (відповідності судді займаній посаді) у разі наявності висновку ГРД про його невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності в пленарному складі Комісії.
37. Представник відповідача вказував на те, що позивач звертав увагу Комісії на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/198/20, стверджуючи, що остаточним рішенням у процедурі його кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді є рішення колегії Комісії від 23 вересня 2019 року. Таким доводам судді було надано відповідну оцінку під час пленарного засідання Комісії.
38. Комісія також відзначила, що конструкція пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII прямо вказувала на необхідність проведення оцінювання в порядку, передбаченому саме цим законом. Натомість Закон № 1402-VIII не передбачав порядку проведення жодного іншого оцінювання, крім кваліфікаційного.
Отже, положення глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» та пунктів 20, 21, 22, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній на момент призначення кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1.) необхідно застосовувати в їх системному взаємозв`язку.
39. Таким чином, Закони України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя» унормовували єдиний порядок проведення кваліфікаційного оцінювання суддів для здійснення судової реформи, започаткованої у 2016 році. Зазначені норми в частині кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді є екстраординарними заходами, застосованими законодавцем від імені українського народу, оскільки судова влада, до складу суддівського корпусу якої входять судді, які не відповідають критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності, є такою, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей. Іншими словами, кваліфікаційне оцінювання суддів на відповідність (невідповідність) займаній посаді було і є необхідним у демократичному суспільстві та відповідає нагальній суспільній потребі. При цьому кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді та кваліфікаційне оцінювання на здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді покликані у своїй сукупності сформувати судовий корпус за єдиними стандартами.
40. Комісія наголошує на тому, що положення Закону № 1402-VIII про ухвалення Комісією рішень кваліфікованою більшістю голосів не тільки відповідає легітимній меті закону, але було і є достатньо чітким, передбачуваним і зрозумілим для всіх суб`єктів, яких вони стосуються.
41. Аналіз статті 131 Конституції України, статей 92, 93 Закону № 1402-VIII дає підстави стверджувати, що жоден інший орган чи установа не уповноважені здійснювати конституційні функції добору та оцінювання суддів, у тому числі ВРП, яка відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 131 Основного Закону України вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого.
42. На переконання Комісії, різний підхід до кваліфікаційного оцінювання як єдиної екстраординарної процедури, яку мають пройти усі судді, за ознакою часу його проходження може зумовити висновок, що частина суддів отримує перевагу у виконанні їх конституційного обов`язку тільки з огляду на тимчасову «зміну підходу». У зв`язку з цим Комісія послідовно підтримує свою позицію, що виконання державою суспільного договору через впровадження та реалізацію судової реформи не допускає можливості, за якої б суддя не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді в межах первинного кваліфікаційного оцінювання або ж суддю, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», не оцінено на відповідність займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності в порядку, визначеному законом. Проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді в єдиному для всіх порядку, встановленому законом, є конституційним обов`язком судді.
43. Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі №9901/198/20, то на переконання ВККС її зміст вказує на те, що в ньому йдеться про «зміну раніше застосованого підходу до вирішення справ щодо оскарження рішень» в окремо взятому випадку, а не про формування висновків про застосування норм права, а саме глави 1 «Кваліфікаційне оцінювання» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» та пунктів 20, 21 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній на момент призначення кваліфікаційного оцінювання судді) в їх системному взаємозв`язку.
44. Також відповідач вважає помилковим твердження позивача щодо повторного дослідження обставин, що вже були досліджені, оскільки пленарне засідання Комісії проводиться за участю всіх членів Комісії, відтак очевидним є висновок, що обставини, які були предметом обговорення на засіданні у складі колегії, не могли бути відомі членам Комісії, які не входили до складу такої колегії, тому такі обставини потребують обговорення та висловлення думки членів Комісії шляхом голосування при визначенні результатів кваліфікаційного оцінювання відповідності позивача займаній посаді. 
45. Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та наданих у судовому засіданні пояснень.
46. Звернув увагу на те, що практика Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду не передбачала від Комісії інших дій ніж проведення кваліфікаційного оцінювання колегіями, а в разі існування висновку ГРД - необхідність пленарного розгляду справи. Зміна судової практики після шести років у процедурах кваліфікаційного оцінювання, які ще не закінчені та тривають, ставить у нерівне становище інших кандидатів, які проходили повністю процедуру - як рішення колегії, так і підтримку у пленарному складі.
47. Представник відповідача наполягав на тому, що процедура кваліфікаційного оцінювання завершується рішенням Комісії щодо відповідності судді займаній посаді або невідповідності та поданням до ВРП. Резолютивна частина рішення колегії від 23 вересня 2019 року містить абзац 3 щодо набрання ним чинності після перегляду пленарним складом Комісії. Пленарний склад Комісії переглянув рішення колегії у грудні 2024 року, в результаті чого ухвалив рішення про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді. 
48. Скасування висновку ГРД у судовому порядку не впливає на його розгляд, оскільки фактично такий висновок є інформацією, яку Комісія враховує під час кваліфікаційного оцінювання судді, та яку не можна скасувати. 
49. У відповіді на відзив представник позивача звернула увагу на те, що кваліфікаційне оцінювання включає в себе як оцінювання відповідності судді займаній посаді (КО відповідності), так і оцінювання здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя (КО здатності). Це, на переконання представника позивача, обумовлене тим, що в аспекті суддівської винагороди ці процедури мають тотожні наслідки, а позитивне проходження другої процедури виключає необхідність проходження першої. Завданням першої є швидке оцінювання всіх 5 000 суддів країни, а завданням другого - є обрання кращих із кращих для формування нового Верховного Суду та апеляційних судів.
50. Відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Слово «рішення» використане у однині, що не дозволяє Комісії ухвалювати два рішення у цій процедурі або переглядати вже ухвалене рішення колегії, як це передбачено у статтях 85, 101 вказаного Закону.
51. На переконання представника позивача жодної можливості ухвалювати Комісією повторне та/або друге рішення щодо судді ні закон, ні Положення, ні Регламент не передбачає. Спосіб у який Комісія намагається тлумачити абзац другий частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII призводить до необхідності ухвалення повторного прийняття рішення у процедурі КО на відповідність.
52. Вказує на те, що до 30 грудня 2023 року у пленарного складу Комісії не було повноважень для перегляду рішення колегії з огляду на те, що Законом № 1402-VIII визначено два випадки такого перегляду, а саме: за частиною другою статті 85: «Вища кваліфікаційна комісія суддів України у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання»; за частиною четвертою статті 101: «Вища кваліфікаційна комісія суддів України може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо допуску до конкурсу або добору». Тобто, виключно в питанні «допуску до конкурсу або добору» або «виконання практичного завдання» рішення колегії ВККС може бути переглянуто пленарним складом.
Тільки з 30 грудня 2023 року у пленарного складу ВККС з`явилося відповідне право, якого не було до грудня 2023 року.
53. Представник позивача акцентує увагу на постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №9901/124/19, у пункті 85 якої Суд дійшов висновку що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII установлює імперативний порядок лише для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду
54. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
55. Cудовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
56. Після призначення Указом Президента України від 28 грудня 2010 року № 1290/2010 позивача на посаду судді строком на п`ять років, відбулася судова реформа. 
57. Так, 30 вересня 2016 року набрали чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) та Закон № 1402-VIII. 
58. У зв`язку із цим розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 16-1, підпункт 2 якого визначає, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом. 
59. Згідно підпункту 4 вказаного пункту відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
60. Отже, оскільки ОСОБА_1 був призначений на посаду судді вперше строком на п`ять років до набрання чинності Законом № 1401-VIII, то його відповідність займаній посаді судді мала бути оцінена в порядку, визначеному законом. 
61. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон № 1402-VIII, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС. 
62. Порядок здійснення кваліфікаційного оцінювання визначено у главі І розділу V «Кваліфікаційний рівень суддів» Закону № 1402-VIII. 
63. Згідно із частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. 
64. Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. 
65. У пункті 19 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16, конкретизовано, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію. Послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді. 
66. Також частиною першою статті 87 Закону № 1402-VIII передбачено, що з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворюється ГРД. 
67. ГРД здійснює такі повноваження: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді (частина шоста статті 87 Закону № 1402-VIII). 
68. Частина четверта статті 85 Закону № 1402-VIII визначає, що до переліку інформації, яка має міститися у суддівському досьє, належить, зокрема, і висновок ГРД (у разі його наявності). 
69. За змістом пункту 4.8 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затвердженого рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ підлягає дослідженню та оцінці, так само як інші документи, які є в досьє. 
70. Висновок або інформація розглядаються Комісією під час співбесіди на відповідному засіданні в порядку, визначеному цим Регламентом та Положенням про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (підпункт 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту). 
71. Відповідно до змісту рішення Комісії від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19 цього дня від ГРД надійшов затверджений 20 вересня 2019 року висновок про невідповідність судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Дослідивши висновок ГРД та надані суддею пояснення, Комісія не вбачала підстав для оцінювання судді за критерієм професійної етики та доброчесності у 0 балів. 
Водночас, у зв`язку з наявністю висновку ГРД Комісія у складі колегії в абзаці третьому резолютивної частини рішення зазначила, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС. 
72. Проте 07 листопада 2019 року припинилися повноваження членів ВККС на підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 193-ІХ. До 07 листопада 2019 року Комісія у пленарному складі не розглянула питання щодо відповідності судді ОСОБА_1 займаній посаді. 
73. 04 червня 2020 року Верховна Рада України ухвалила Закон № 679-ІХ, у підпункті 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачила, що ВРП у період відсутності повноважного складу ВККС ухвалює без рекомендації чи подання ВККС рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією ВККС було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді. 
74. Відповідно до абзацу шостого пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя, призначений на посаду строком на п`ять років до набрання чинності Законом №1401-VIII, повноваження якого припинилися із закінченням строку, на який його було призначено, може бути призначений на посаду за поданням ВРП за умови підтвердження відповідності цій посаді згідно з підпунктами 2 та 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. 
75. Таким чином, вказаними нормами закріплено, що ВРП може внести Президенту України подання про призначення на посаду не щодо всіх суддів, а лише щодо тих, які колегією ВККС були визнані такими, що відповідають займаній посаді, тобто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили свою відповідність цій посаді.
76. До переліку таких суддів (які за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді у складі колегії ВККС визнані такими, що відповідають займаній посаді) включено й позивача.
77. За змістом пояснювальної записки до Закону № 679-ІХ, підставою його прийняття була необхідність збереження рівномірного навантаження в окремих місцевих судах загальної юрисдикції, які неприйнятно тривалий термін здійснювали судочинство з численним навантаженням через брак фактично працюючих суддів, що призводило до затягування розгляду справ, порушення прав громадян на доступ до правосуддя, а також підриву авторитету судової влади в Україні. 
78. Ураховуючи мету Закону № 679-ІХ та зміст підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, а також пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 липня 2025 року у справі № 990/383/24, від 23 жовтня 2025 року у справі №990/45/24, від 11 грудня 2025 року у справі №990/341/24 (обставини в яких є подібними до спірних) виснувала, що законодавець, прагнучи вирішити нагальне питання забезпечення штатів місцевих судів загальної юрисдикції фактично працюючими суддями, тимчасово - на час відсутності повноважного складу ВККС наділив ВРП повноваженнями щодо внесення Президенту України подань про призначення на посаду суддів, призначених на посаду строком на п`ять років або обраних суддями безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, без рекомендації чи подання ВККС.
79. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
80. У зв`язку з цим Верховний Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справах № 990/383/24, №990/45/24, №990/341/24, застосовуючи підпункт 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ та пункт 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» при врегулюванні спірних правовідносин у справі № 990/65/25 з огляду на обов`язковість врахування таких.
81. Так, 17 грудня 2020 року ВРП на підставі рішення ВККС у складі колегії від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19 та керуючись власною оцінкою обставин, пов`язаних із кандидатурою судді ОСОБА_1., у тому числі тих, які наведені у висновку ГРД, та за результатами розгляду матеріалів суддівського досьє, дійшла висновку про відсутність обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з призначенням на посаду судді, в межах тимчасової процедури прийняла рішення про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Господарського суду Харківської області.
82. Приписи підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ (щодо тимчасової процедури) є чинними та не визнавалися Конституційним Судом України неконституційними. Рішення ВРП від 17 грудня 2020 року у судовому порядку не оскаржувалося, не скасоване та також є чинним. 
83. Таким чином, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для внесення ВРП Президентові України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, є підтвердження його відповідності цій посаді за результатом кваліфікаційного оцінювання, та з огляду на чинність рішення ВРП від 17 грудня 2020 року № 3497/0/15-20 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Господарського суду Харківської області, процедура кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1., передбачена підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, завершилася.
84. Рішення ВККС у складі колегії від 23 вересня 2019 року № 811/ко-19 про визнання судді ОСОБА_1. таким, що відповідає займаній посаді, підпадає під визначення індивідуального акту, наведене у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України, а тому вичерпало свою дію фактом виконання (реалізації) після прийняттям ВРП рішення від 17 грудня 2020 року. 
85. Верховний Суд відхиляє доводи відповідача щодо незавершення процедури кваліфікаційного оцінювання позивача як такі, що не відповідають приписам підпункту 3 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-IX та встановленим у справі обставинам. 
86. Межі дискреції ВККС у процедурі оцінювання судді на відповідність займаній посаді не є неосяжними та повинні здійснюватись із дотриманням вимог частини другої статті 19 Конституції України, зокрема в аспекті зобов`язання діяти на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
87. З огляду на викладене Верховний Суд висновує, що оскаржувані дії та рішення ВККС від 16 грудня 2024 року №234/ко-24 прийняті поза межами процедури кваліфікаційного оцінювання, визначеної Законом № 1402-VIII з урахуванням підпункту 3 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 679-ІХ, а тому є протиправними.
88. Представник відповідача у своїх письмових поясненнях відреагував на доводи позовної заяви щодо необхідності застосування до вирішення спірних правовідносин висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/198/20, які, на думку представника позивача, свідчать про те, що Комісія, ухвалюючи в пленарному складі оскаржуване рішення від 16 грудня 2024 року №234/ко-24 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, вийшла за межі наданих Конституцією України та Законом №1402-VIII повноважень, що в свою чергу, на переконання позивача, є самостійною підставою для скасування такого рішення. 
Представник відповідача звернув увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 990/62/24, в якій зроблено відступ від висновку у справі №9901/198/20, та зазначено, що пункт 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) містив відсильні приписи про здійснення оцінювання у «порядку, визначеному цим Законом», що таким чином дає достатню нормативну основу аби застосувати до правовідносин, що стосуються оцінювання суддів, які були призначені на посаду строком на п`ять років або обрані суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII («діючих суддів»), приписи, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання на предмет здатності здійснювати правосуддя, зокрема у положення, які стосуються участі в цій процедурі ГРД і підходу, за якого Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності судді (чи кандидата на цю посаду) здійснювати правосуддя за наявності негативного висновку ГРД (частина перша статті 88 Закону №1402-VIII).
Процедура оцінювання судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, у разі коли ГРД надала висновок, що суддя не відповідає критеріям професійної етики та/або доброчесності, закінчується не висновком колегії Комісії про відповідність судді займаній посаді у відповідному суді, а передбачає ухвалення рішення Комісією у пленарному складі з подоланням негативного висновку ГРД не менше ніж одинадцятьма членами Комісії. 
89. З цього приводу слід зазначити, що представник позивача дійсно обґрунтовував позовні вимоги практикою Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/198/20. У той же час правовідносини у справі № 990/65/25 та у справі № 9901/198/20 з огляду на їх правове регулювання є відмінними. Так, у справі №9901/198/20 позивачу було призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді судді, за результатами якого Комісія дійшла позитивного висновку. Проте у зв`язку з наданням ГРД до Комісії висновку про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, в абзаці третьому рішення Комісії зазначено, що воно набирає чинності в порядку, визначеному підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту ВККС, тобто вказано про необхідність подолання висновку ГРД одинадцятьма голосами членів ВККС на пленарному засіданні. 
Так і у справі № 990/65/25 за результатами дослідження досьє та проведення співбесіди Комісією у складі колегії ухвалено рішення про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що відповідає займаній посаді, проте з необхідністю розгляду такого питання Комісією також і у пленарному складі. 
При цьому у справі № 990/65/25 у межах визначеної Законом № 679-ІХ тимчасової процедури ВРП розглянула колегіальне рішення ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді та прийняла рішення про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Господарського суду Харківської області. Проте у справі № 9901/198/20 ВРП таких дій не вчиняла та відповідного рішення за час відсутності у членів ВККС повноважень (з 07 листопада 2019 року по 01 червня 2023 року) не ухвалювала.
90. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій ВККС щодо продовження кваліфікаційного оцінювання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 та скасування рішення ВККС від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 про визнання його таким, що не відповідає займаній посаді та внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення із займаної посади
91. У зв`язку з тим, що в межах десятиденного строку, передбаченого статтею 227 КАС України для ухвалення та проголошення судового рішення з дня переходу до стадії його ухвалення, був відсутній повний склад колегії суддів, то проголошення судового рішення стало можливим у перший робочий день.
Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
В И Р І Ш И В: 
Позов представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо продовження кваліфікаційного оцінювання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1. 
Визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 грудня 2024 року № 234/ко-24 про визнання судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 із займаної посади.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі.
Рішення ухвалено з окремою думкою.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Желєзний
А.Г. Загороднюк
В.Е. Мацедонська
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду