ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 725/6050/24
провадження № 61-10430св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2025 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 08 грудня 2018 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 38 300,60 дол. США.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 03 травня 2006 року між первинним кредитором і відповідачем укладено кредитний договір № 1031, із змінами від 24 вересня 2008 року № 1607, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 59 000,00 дол. США для ремонту і облаштування житла. Відповідач кошти у строки, встановлені кредитним договором, вчасно не повернула, станом на 20 вересня 2010 року утворилась заборгованість. У подальшому права вимоги були передані від первинного кредитора до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Першотравневий районний суд м. Чернівців рішенням від 10 травня 2019 року відмовив у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення скасовано і задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1031 від 03 травня 2006 року в розмірі 104 753, 09 дол. США, що складається з кредиту в сумі 45 224,00 дол. США, процентів у сумі 59 529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м на АДРЕСА_1 , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також вказаним рішенням стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 53 710,72 грн судових витрат.

Постановою Верховного Cуду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Першотравневий районний суд м. Чернівці ухвалою від 17 грудня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» без розгляду - відмовив.

Першотравневий районний суд м. Чернівці рішенням від 20 березня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що немає доказів виконання постанови апеляційного суду від 19 вересня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом порядку (через державну виконавчу службу чи приватного виконавця), а також доказів позасудового стягнення.

Позивач обрав спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому до виконання цього рішення неможливо визначити розмір фактично погашеної заборгованості, а тому вимоги про стягнення компенсаторних сум є передчасними.
Позивач не надав доказів вини відповідача у невиконанні рішення суду, підстав для стягнення заборгованості на підставі статті 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Чернівецький апеляційний суд постановою від 02 липня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнив. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 березня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на корить ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 03 травня 2006 року № 1031 в розмірі 38 300,60 дол. США. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач надав детальний розрахунок заявлених сум, із якого відомо, що після часткового погашення заборгованості за рахунок реалізації предмета іпотеки подальші нарахування здійснювались уже на залишок боргу, а не на первісну суму.

Крім того, в матеріалах справи є підтвердження реалізації майна в межах виконання постанови апеляційного суду у справі № 2-20/2011 та відповідні відомості виконавця, що свідчать про фактичне вчинення виконавчих дій.

Позивач не пропустив позовну давність, адже умовами договору строк позовної давності встановлено тривалістю у 10 років. 

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі від 19 травня 2025 року ОСОБА_1 просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

Підставою касаційного оскарження вказує те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц та постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 520/17947/18, від 22 січня 2025 року у справі № 602/140/23;
- суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України);
- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Судовий збір за подання позову сплатила інша юридична особа, а не позивач, а тому позов мав бути повернений без розгляду. Позов та апеляційна скарга підписані особою, яка не має повноважень. Позивач не надав суду договір про надання правничої допомоги, який внесений в ордер як підстава для його видачі. Документи, на підставі яких представник звернувся до суду, є нікчемними. Довіреність, яка видана ОСОБА_3 громадянину Білоцерковцю Ю. С., не передбачає представництва в судах. Строк дії довіреності закінчився 25 вересня 2024 року, а апеляційну скаргу подано 21 квітня 2025 року. 
Позивач звернувся про повне погашення боргу ще у 2009 році, а тому вимоги про стягнення відсотків після заявлення вимог про дострокове повернення кредиту не підлягають задоволенню. Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у 2011 року свідчить про закінчення строку дії кредитного договору. 
Розрахунок заборгованості є неправильним. Основна сума заборгованості є спірною, що унеможливлює розрахунок відсотків. Позивач не надав належних доказів отримання коштів та їх розміру від продажу іпотечного майна. 
Позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, незалежного від того, чи перевищує вартість предмета іпотеки розмір вимог кредитора. 
У разі якщо виконання кредитного договору забезпечено іпотекою та кредитор реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, то після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними у зв`язку із припиненням зобов`язань за кредитним договором внаслідок його виконання.
Отже, позивач не може нараховувати відсотки після виконання зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України. 
Позивач звернувся із пропуском строку давності. Домовленість в договорі іпотеки про збільшення строку позовної давності до 10 років не можна брати до уваги, адже договір іпотеки припинив свою дію. 
Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Із позовом товариство звернулось 28 червня 2024 року, а тому вимоги могли підлягати задоволенню за період з 28 червня 2021 року до 23 лютого 2022 року. 
Розмір 3 % не може перевищувати суму заборгованості. У розрахунку заборгованості зазначено, що це вимоги банку з неповернення кредиту і зазначена сума 24 % (а не 3 %) 37 903,90 дол. США, а сума до стягнення - 38300,60 дол. США. Всі доводи позивача стосуються стягнення заборгованості, а не стягнення 3 % річних. Позивач не надав доказів вини відповідача у невиконанні рішення суду. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

23 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
03 травня 2006 року між первинним кредитором і відповідачем укладено кредитний договір № 1031, із змінами № 1607 від 24 вересня 2008 року, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 59 000,00 дол. США для ремонту і облаштування житла. 

Відповідно до пункту 6.5 кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24 % річних у дол. США від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6.9 кредитного договору від 03 травня 2006 року № 1031 будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.
Станом на 20 вересня 2010 року у відповідача утворилась заборгованість.

У подальшому права вимоги були передані від первинного кредитора до ТОВ «Кредитні ініціативи».
Першотравневий районний суд м. Чернівців рішенням від 10 травня 2019 року відмовив у позові ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 19 вересня 2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 травня 2019 року скасував і задовольнив вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 03 травня 2006 року № 1031 в розмірі 104 753, 09 дол. США, що складається з кредиту в сумі 45 224,00 дол. США, процентів у сумі 59 529, 09 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення (магазин), загальною площею 158,3 кв. м, який знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 , у спосіб проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 725/6951/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення залишено без змін.

19 вересня 2019 року Першотравневий районний суд м. Чернівців видав виконавчий лист у справі № 725/6951/18 на підставі заяви про видачу виконавчого листа від ТОВ «Кредитні ініціативи».

11 липня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк К. О. повідомив ТОВ «Кредитні ініціативи», що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 725/6951/18.

Проте предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення (магазин) загальною площею 158,3 кв. м, які розташовані в житловому будинку на АДРЕСА_1 , реалізовані у виконавчому провадженні АСВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-20/2011, виданого 14 лютого 2012 року.

Відповідно до листа виконавця № 47141 наявний факт реалізації майна, а тому неможливо виконати постанову Чернівецького апеляційного суду у справі № 725/6951/18.
З розрахунку заборгованості видно, що 07 липня 2021 року в рахунок погашення основної суми заборгованості надійшло 24 053,91 дол. США, що вилучена від реалізації майна на виконання постанови Чернівецького апеляційного суду у справі № 2-20/2011. 

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18).

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2011 року у справі № 2-90/11 стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03 травня 2011 року № 103 у сумі 54 846,55 дол. США, однак заборгованість не погашена. 

У зв`язку з наведеним ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути на підставі статті 625 ЦК України, пунктів 6.5, 6.9 кредитного договору 24 % річних від простроченої суми, починаючи від 20 грудня 2018 року до дня, який передує дню введення в Україні військового стану - 23 лютого 2022 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06 грудня 2011 року у справі № 2-20/2011 встановлено заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 20 вересня 2010 року у розмірі 54 846,55 дол. США та 23 665,78 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Встановивши, що в рахунок погашення основної суми заборгованості встановленої рішенням суду у розмірі 54 846,55 дол. США, надійшло 24 053,91 дол. США від реалізації майна на виконання судового рішення у справі № 2-20/2011, та подальше нарахування здійснювалось на залишок заборгованості (28 862,23 дол. США), врахувавши, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача не припинилося і триватиме до моменту фактичного виконання та кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення відсотків на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 38 300,60 дол. США. 

Апеляційний суд також правильно виходив із того, що позивач не пропустив позовної давності, адже умовами кредитного договору (пункт 6.9) встановлено строк давності у 10 років. 

Доводи касаційної скарги щодо припинення кредитного договору між сторонами, а відповідно, неможливості застосування його умов, в тому числі щодо позовної давності, розміру процентів за невиконання грошового зобов`язання, не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки в кредитному договорі змінений строк його виконання, а тому після зміни строку не нараховуються проценти за користування кредитом, проте зазначене не є підставою для висновку, що зобов`язання за кредитним договором виконані, а отже зазначені умови договору діють і є обов`язковими для сторін.

Висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 30 січня 2025 року у справі № 341/416/20, від Початок форми
28 травня 2025 року у справі № 305/1233/21.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не може нараховувати відсотки після виконання зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, не заслуговують на увагу, адже суди не встановили обставин виконання боржником зобов`язань та сплати заборгованості по кредитному договору, визначеної рішенням суду у справі № 2-20/11.

Не погоджується Верховний Суд і з доводами касаційної скарги, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, оскільки у цій справи не встановлено обставин позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заперечуючи проти розміру заборгованості (за 2018-2022 роки) та вказуючи про те, що сума нарахованих відсотків за вказаний період не може перевищувати розмір залишку заборгованості, ОСОБА_1 не зазначає правової підстави (норми права) такої неможливості.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 157 постанови від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 виснувала, що заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази, має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. 

Відповідач у судах попередніх інстанцій не заявляв відповідного клопотання про зменшення процентів річних із наведенням підстав для цього та відповідних доказів.

Інші аргументи касаційної скарги, зокрема щодо розрахунку, не містять конкретних невідповідностей та власних (інших) розрахунків, а зводяться лише до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що перебуває поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України). 

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме в частині подання позову, апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» неналежним представником, сплати судового збору, є безпідставними. Судовий збір за подання позову сплачено відповідно до вимог ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівців, платіжна інструкція про сплату судового збору містить номер справи, повноваження представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Білоцерковця Ю. С. підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1133154 від 28 червня 2024 року (а.с. 5 т. 1, а.с. 145, т. 2), а також договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2023 року, договором про внесення змін № 1 до нього від 24 вересня 2024 року (а. с. 48-49, т. 1). 

Підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з огляду на доводи, наведені у клопотанні ТОВ «Кредитні ініціативи», немає.

Верховний Суд не встановив порушень апеляційний судом норм матеріального права та норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення. Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних 
правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін. 

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов