УХВАЛА
19 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 314/975/23
провадження № 61-1179ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 березня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Павлівської територіальної громади в особі Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа - сільський голова Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_2, про визнання розпоряджень сільського голови незаконними та їх скасування, визнання цих фактів мобінгом, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Павлівської територіальної громади в особі Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі - Павлівська сільська рада), третя особа - сільський голова Павлівської сільської ради ОСОБА_2, в якому просила суд:
1) визнати розпорядження сільського голови Павлівської сільської ради № 036-ОД від 02 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконним та скасувати його;
2) визнати розпорядження сільського голови Павлівської сільської ради № 040-ОД від 03 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконним та скасувати його;
3) визнати розпорядження Павлівського сільського голови № 005-ОС від 10 лютого 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Павлівської сільської ради (далі - КУ «ЦНСП») незаконним та скасувати його, а факт звільнення визнати мобінгом;
4) поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора КУ «ЦНСП» з моменту незаконного звільнення з 10 лютого 2023 року;
5) стягнути з Павлівської територіальної громади в особі Павлівської сільської ради заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з моменту незаконного звільнення і до моменту винесення рішення суду;
6) стягнути з Павлівської територіальної громади в особі Павлівської сільської ради моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 березня 
2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Павлівської територіальної громади в особі Павлівської сільської ради, третя особа - сільський голова Павлівської сільської ради ОСОБА_2, про визнання розпоряджень сільського голови незаконними та їх скасування, визнання цих фактів мобінгом, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 березня 2025 року у цій справі змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

20 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 березня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року (надійшла до суду 26 січня 2026 року), 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано: надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
18 лютого 2026 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку від 
ОСОБА_1 надійшла уточнена касаційна скарга.
У додатках до касаційної скарги зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Відповідно до акту Верховного Суду від 18 лютого 2026 року № 107 під час розкриття конверта, отриманого поштою, виявлено відсутність всіх документів, зазначених 
у додатках до уточненої касаційної скарги, а саме: копія уточненої касаційної скарги для учасників справи, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, клопотання про прийняття уточненої касаційної скарги.
Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

В ухвалі Верховного Суду від 28 січня 2026 року заявнику роз`яснювалося, що їй необхідно надати обґрунтоване клопотання про поновлення процесуального строку для подачі касаційної скарги.

Однак, заявником не виконана дана вимога ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху.

Також, в уточненій касаційній скарзі заявник зазначає, що підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Однак, Верховний Суд не може прийняти дане посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, оскільки воно 
є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.
Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України, 
у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга вважається неподаною та повертається заявникові.
Оскільки станом на 19 лютого 2026 року не виконані вимоги, викладені в ухвалі Верховного Суду від 2 8січня 2026 року щодо необхідності зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України та не надано обґрунтованого клопотання про поновлення процесуального строку для подачі касаційної скарги, це перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційна скарга 
ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 березня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2025 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Г. В. Коломієць