У х в а л а
Іменем України
23 лютого 2026 року
м. Київ
Справа № 645/1712/23
Провадження № 61-13620ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Іванов Олексій Андрійович (далі - адвокат), 
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року 
у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) за участю Служби у справах дітей Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про позбавлення батьківських прав і
в с т а н о в и в:
1. У травні 2023 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їхнього спільного сина ОСОБА_3 (далі - син).
2. 14 січня 2025 року Фрунзенський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Мотивував так:
(1) суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він складений лише на підставі відомостей про виховання сина скаржницею. У висновку немає жодних об`єктивних даних про наявність або відсутність винних дій в ухиленні відповідача від виховання сина; немає зазначення про доцільність втручання у життя дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав і висновків про те, як позбавлення батьківських прав захистить інтереси сина;
(2) позивачка в обґрунтування вимог додала до позовної заяви розрахунок головним державним виконавцем Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України боргу зі сплати відповідачем аліментів. Однак стягнення з батька аліментів на дитину не може означати свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, бо таке стягнення є одним зі способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та спонуканням батька до надання дитині відповідного утримання. Наявність заборгованості за аліментами сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц);
(3) надані скаржницею довідка Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради від 19 грудня 2023 року, характеристика (без зазначення дати її складання), яку склав начальник Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області О. Гусаров, відповідь директора Центру розвитку дитини «Zvezdochki» Калмикової А. Л. від 17 січня 2024 року, а також письмові пояснення ОСОБА_4 (далі - вихователька сина), ОСОБА_5 (далі - сусідка скаржниці) та ОСОБА_6 (далі - матір скаржниці) підтверджують лише факт проживання дитини разом зі скаржницею, а не винну поведінку відповідача з ухилення від виконання обов`язків щодо виховання й утримання сина, вчинення стосовно нього насильства або інші підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
3. 15 жовтня 2025 року Харківський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою доповнив резолютивну частину рішення суду першої інстанції абзацом, згідно з яким попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до сина. Мотивував аналогічно до попереднього.
4. 31 жовтня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 33161/0/220-25 від 31 жовтня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Мотивувала так:
- суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували пункт 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України);
- відповідач не цікавиться сином, його життям, станом, не відвідує його, не надає матеріальної допомоги на розвиток сина, не бажає брати участь у його вихованні й утриманні. На підтвердження цього скаржниця надала суду довідку Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради від 19 грудня 2023 року, характеристику (без зазначення дати її складання), яку склав начальник Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, відповідь директора Центру розвитку дитини «Zvezdochki» від 17 січня 2024 року, пояснення виховательки у дитячому садочку, висновок Служби у справах дітей Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, пояснення сусідів.
5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржниці немає.
5.1. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
5.2. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 127/10585/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21).
5.3. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
5.4. Обов`язок доведення наявності такого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою для позбавлення батьківських прав, покладений на позивачку (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23).
5.5. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:
- син зареєстрований за місцем проживанням скаржниці, де проживає разом із нею;
- 23 січня 2017 року Печенізький районний суд Харківської області ухвалив рішення у справі № 633/365/16-ц, згідно з яким стягнув із відповідача, аліменти на сина у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 грудня 2016 року, і до досягнення нею повноліття;
- згідно з повідомленням Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 11 квітня 2023 року № 17159 і розрахунком боргу за аліментами від 11 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відповідач має 74 235,75 грн такого боргу;
- відповідно до висновку органу опіки та піклування Печенізької селищної ради № 216 від 25 липня 2023 року цей орган вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав;
- у заяві від 20 квітня 2023 року вихователька сина, яка з ним комунікувала під час відвідування ним Комунального закладу «ДНЗ (ясла-садок) № 248 Харківської міської ради», повідомила, що відповідач не брав участь у вихованні сина та жодного разу не відвідував дитячий садок. Активну участь у дошкільному вихованні дитини брала скаржниця;
- за повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради № 909/0/567-23 від 19 грудня 2023 року син перебуває під наглядом фахівців поліклініки з 1 вересня 2018 року. Згідно з інформацією лікаря-педіатра з того часу до 16 жовтня 2020 року включно син відвідував амбулаторні прийоми у супроводі скаржниці. Відповідач до фахівців поліклініки не звертався, станом здоров`я сина не цікавився;
- згідно з відповіддю Центру розвитку дитини «Zvezdochki» від 17 січня 2024 року син відвідував центр з 2 вересня 2021 року по 22 лютого 2022 року. Приводили та забирали дитину впродовж навчального року бабця та скаржниця. Відповідач в центрі не з`являвся, не приводив та не забирав сина;
- відповідно до характеристики скаржниці, яку надав начальник Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, за час проживання в с. Печенігах скаржниця зарекомендувала себе привітною громадянкою, яка підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і у спілкуванні з сусідами й односельцями; турботлива, чуйна, доброзичлива та любляча мати, яка сама виховує сина; відповідач з сім`єю не проживає, участі у вихованні сина не бере;
- згідно з поясненнями сусідки скаржниці вона бачила відповідача кілька разів приблизно у 2016 році, після чого його більше не бачила;
- відповідно до пояснень матері скаржниці відповідач не бачився із сином після того, як останньому виповнився один рік, здоров`ям дитини не цікавився, матеріально не допомагав, не телефонував.
5.6. Суди попередніх інстанцій не встановили обставини, які б підтверджували те, що відповідач остаточно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме ухиляється від виконання його обов`язків з виховання дитини та забезпечення здобуття нею освіти. Докази, які дослідили суди, дозволили їм констатувати те, що син проживає зі скаржницею, вона за ним доглядає, дбає про його освіту. Однак встановлені у цій справі обставини не є безумовним підтвердженням наявності умисного, тривалого та свідомого самоусунення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання й утримання дитини. 
5.7. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не має наперед встановленої сили. Суди оцінили його разом із іншими доказами та виснували про недостатню обґрунтованість встановлення винної поведінки відповідача та необхідності застосування до нього крайнього заходу впливу.
5.8. Дані, отримані від начальника Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, сусідки та матері скаржниці, виховательки сина та навчального центру, не підтверджують наявність підстав саме для позбавлення відповідача батьківських прав. Вони не підтверджують однозначно умисне ухилення ним від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею освіти. 
5.9. Одним із доводів про невиконання відповідачем батьківських обов`язків скаржниця вказала наявність у нього боргу за аліментами на сина. Однак, як правильно зазначили суди, наявність такого боргу сама по собі не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц).
5.10. Отже, встановлені судами попередніх інстанцій обставини не вказують на ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків стосовно сина, зокрема, на його винну поведінку, повну втрату інтересу до участі у вихованні й утриманні сина, остаточне самоусунення від виконання відповідних обов`язків.
5.11. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з установленими судами обставинами справи. Такі доводи відповідно до процесуального закону не є підставою для відкриття касаційного провадження та виходять за визначені у статті 400 ЦПК України межі розгляду справи у суді касаційної інстанції. 
5.12. З огляду на викладене правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність заявленої скаржницею підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина.
5.13. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
6. Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм матеріального права, зокрема щодо позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. За змістом оскаржених судових рішень і з огляду на аргументи касаційної скарги ці рішення за встановлених обставин відповідним висновкам Верховного Суду не суперечать. Апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до таких висновків. Тому касаційну скаргу скаржниці слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю Служби у справах дітей Печенізької селищної ради Чугуївського району Харківської області як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору,про позбавлення батьківських прав.
2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко