ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 753/9570/25
провадження № 61-626св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Десняського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Коваленко І. І., та постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Кафідової О. В., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

2. Позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 9/10 нерухомого майна: 1/2 квартири  АДРЕСА_1 ; машиномісце № НОМЕР_1 в паркінгу на АДРЕСА_2 ; машиномісце № НОМЕР_2 в паркінгу на АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення № НОМЕР_3, площею 99,00 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення № НОМЕР_4, площею 173,80 кв м., за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 91). 

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

3. Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 05 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду (т. 2 а. с. 25-29).

4. Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися у підготовче засідання і не скористалися своїм правом подати заяву про розгляд справи за їх відсутності.

5. Київський апеляційний суд постановою від 25 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кукарека К. С., залишив без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року залишив без змін.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 та її представник Кукарека К. С., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися в підготовчі засідання 18 вересня 2025 року та 05 листопада 2025 року. Також вони не подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

7. Апеляційний суд відхилив посилання представника ОСОБА_1 на те, що призначене 18 вересня 2025 року підготовче засідання фактично не відбулося, оскільки вони не відповідають наявному у справі протоколу судового засідання від 18 вересня 2025 року.

8. Апеляційний суд вважав безпідставними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 щодо поважності причин неявки представника ОСОБА_1. у підготовчі судові засідання. Положення частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не передбачають врахування судом причин неявки позивача та його представника в судові засідання при залишенні позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

9. 14 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кукарека К. С., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Десняського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10. Касаційна скарга мотивована тим, що судове засідання, проведене 05 листопада 2025 року, по суті було першим у справі (протокол судового засідання від 18 вересня 2025 року та ухвала від 18 вересня 2025 року в ЕСІТС відсутні). 

11. В матеріалах справи містяться два клопотання про відкладення судових засідань, подані представником позивача з підстав участі в інших судових засіданнях. 

12. 05 листопада 2025 року суд першої інстанції відповідно до норми статті 198 ЦПК України зобов`язаний був відкласти розгляд справи з метою залучення неповнолітнього спадкоємця як третю особу. 

13. Суд апеляційної інстанції порушив норму статті 212 ЦПК України, не підключивши представника позивача до участі судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку. 

14. Суд апеляційної інстанції не перевірив існування обґрунтованих клопотань представника позивача, додатками до яких були повістки про участь адвоката в інших судових процесах 18 вересня 2025 року та 05 листопада 2025 року поза межами Київської області. 

15. Від сторони відповідача не надходило відзиву на касаційну скаргу. 

Провадження у суді касаційної інстанції

16. Верховний Суд ухвалою від 28 січня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кукарека К. С., на ухвалу Десняського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
17. У лютому 2026 року матеріали цивільної справи № 753/9570/25 надійшли до Верховного Суду. 

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

18. Згідно з частинами першою, четвертою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

19. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК Українисуд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

20. Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

21. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

22. Отже, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

23. Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

24. Наведені правові висновки неодноразово викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18, від 05 жовтня 2022 року у справі № 465/6745/17 та інших.

25. У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

26. У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

27. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, обґрунтовано виходив з того, що сторона позивача двічі поспіль (18 вересня 2025 року та 05 листопада 2025 року), будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, не з`являлася у судові засідання та не подала заяву про розгляд справи без її участі.

28. Доводи касаційної скарги щодо не врахування судом поважності причин неявки сторони позивача до суду не мають правового значення для правильності вирішення судом процесуального питання про залишення позову без розгляду, оскільки згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

29. Доводи касаційної скарги про те, що призначене 18 вересня 2025 року підготовче засідання фактично не відбулося, є безпідставними та спростовуються наявним у матеріалах справи протоколом судового засідання від 18 вересня 2025 року (т. 1 а. с. 117, 118). 

30. Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не підключив представника позивача - адвоката Кукареку К. С. до відеоконференції.

31. Учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою (частина перша статті 212 ЦПК України).

32. Водночас, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції (частина п`ята статті 212 ЦПК України).

33. Верховний Суд вже звертав увагу на те, що саме заявник самостійно обрав для себе зручний для нього спосіб участі в судовому засіданні - режим відеоконференції, суд створив йому належні технічні можливості. Однак обов`язок забезпечити безперебійне інтернет-з`єднання та справність власних технічних засобів покладається на сторони. За таких обставин, право заявника на доступ до правосуддя не є порушеним. Заявник не довів, що під час проведення відеоконференції саме судом було втрачено технічну можливість забезпечення її проведення.

34. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2024 року у справі № 359/10024/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 359/1538/21, від 30 квітня 2025 року у справі № 404/2456/21. 

35. З матеріалів справи встановлено, що заявник скористався своїм правом, передбаченим частиною першою статті 212 ЦПК України, та звернувся до суду із заявою про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т. 2 а. с. 67). 

36. Київський апеляційний суд ухвалою від 23 грудня 2025 року вказану заяву задовольнив. Постановив хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів. Зобов`язав учасника, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зайти та автоматизуватися в системі за 10 хвилин до початку судового засідання, активувати технічні засоби (мікрофон, навушники та камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи (т. 2 а. с. 71, 72). 

37. У протоколі судового засідання від 25 грудня 2025 року вказано, що суд тричі намагався встановити відеоконференцзв`язок з адвокатом Кукарекою К. С., проте не зміг. Також з вказаного протоколу встановлено, що участь у судовому засідання брала позивач ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 83-85). 

38. З огляду на викладене колегія суддів не встановила порушень апеляційним судом норм процесуального права, оскільки заявник був належним чином повідомлений про дату, місце і час судового засідання, запрошений до участі відеоконференції, однак не вийшов на зв`язок, поважних причин щодо неможливості взяти участь у судовому засіданні суду не надав.

39. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

40. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

41. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

42. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

43. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

44. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Десняського районного суду м. Києва від 05 листопада 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. І. Грушицький 

Є. В. Петров