ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 155/360/25
провадження № 61-13502св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Санакоєва Д. Т., та постанову Волинського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. 

2. Позов мотивовано тим, що 21 червня 2021 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Ціна нерухомого майна становила 6 000,00 доларів США. Договір було укладено в простій письмовій формі, оскільки відповідач проживала на території російської федерації, однак в договорі сторони обумовили процедуру розрахунку за квартиру та дії, які повинні бути вчинені для належного оформлення договору у встановленій законом формі (нотаріальне посвідчення). 

3. Сторони вчиняли обумовлені ними дії, у тому числі 16 лютого 2022 року приватним нотаріусом Голодевич Г. С. було розпочато підготовку до посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири (відібрано заяви у представників сторін, здійснено через банку оплату ряду обов`язкових платежів), проте завершити процедуру оформлення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не вдалося у зв`язку із відсутністю дозволу чоловіка продавця на відчуження належної їй квартири. 

4. Надалі, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (далі - Постанова № 164)введено заборону (зупинення) на вчинення нотаріальних дій, розпочатих за зверненнями громадян російської федерації, до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. 

5. Такий закон наразі не прийнято, а позивач опинилася в ситуації, коли фактично відносини купівлі-продажу відбулися, розпочато процедуру оформлення купівлі-продажу, однак не завершилася із причин введення в країні воєнного стану. 

6. Відповідач є громадянином України, українського громадянства не позбавлялася та отримання нею громадянства російської федерації не обмежувало її у можливості прибути на території України для належного оформлення договору, однак вона від такого відмовилася. 

7. Згодом відповідач направила позивачу засобами поштового зв`язку письмову заяву про отримання нею коштів за квартиру, відмову прибувати в Україну для відновлення документів та завершення процедури посвідчення договору. 

8. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд: 
- визнати договір купівлі-продажу квартири від 21 червня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , дійсним;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 6).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

9. Горохівський районний суд Волинської області рішенням від 15 липня 2025 року (т. 1 а. с. 115, 116), залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року (а. с. 156-159), відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

10. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був підписаний сторонами 21 червня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та запровадження обмежень щодо вчинення нотаріальних дій під час дії воєнного стану. Сторони договору не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

11. На момент звернення позивача до суду з цим позовом та на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку із дією Постанови № 164 укладений сторонами договір купівлі-продажу нерухомого майна у простій письмовій формі 21 червня 2021 року не може бути укладений (нотаріально посвідчений) з урахуванням суб`єктного складу його учасників незалежно від того, чи знаходиться громадянин російської федерації ОСОБА_2 на території України чи за її межами.

12. Враховуючи, що згідно з діючого нормативного регулювання укладений в період воєнного стану правочин щодо купівлі - продажу нерухомого майна за участю особи, пов`язаної з державою агресором, є нікчемним, тому підстави для визнання такого правочину дійсним в судовому порядку відсутні.

13. Також суд апеляційної інстанції в своїй постанові вказав, що заява відповідача про визнання позову у цій справі, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки є неправозгідною. А відтак, аргументи апеляційної скарги не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

14. 29 жовтня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана через підсистему «Електронний суд» представником - адвокатом Довгун Н. В., на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 

15. Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення вимог частини четвертої статті 206 та частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не надав жодної оцінки заяві відповідача про визнання позову та не врахував її при вирішенні позовних вимог по суті. Суд першої інстанції самоусунувся від її вирішення, оскільки не виніс ухвали про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем із відповідними правовими аргументами, а також не навів жодних мотивів відхилення цієї заяви при ухваленні оскаржуваного рішення. 

16. Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про те, що заява відповідача про визнання позову у цій справі не може бути підставою для задоволення позову, оскільки є неправозгідною, не мотивує в чому проявилася неправозгідність цієї заяви та не наводить обставин, які б давали підстави вважати, що заява відповідача про визнання позову порушує закон чи права третіх осіб. 

17. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій порушили приписи частини четвертої статті 206 ЦПК України, не врахувавши при вирішенні спору заяви відповідача про визнання позову.

18. Сторони у справі реалізуючи свій намір оформити у встановленому законом порядку відносини договору купівлі-продажу вжили усіх необхідних дій для цього, а оформлення таких відносин протягом тривалого часу зумовлено тим, що продавець квартири не перебував на території України та постійно проживав у російській федерації, що потребувало часових витрат, щоб обмінятися документами і представнику продавця вживати дій від її імені на території України. Тому помилковими є висновки апеляційного суду, що сторони зволікали з нотаріальним посвідченням договору. 

19. Суди не вказали, якою нормою права встановлена заборона громадянам України набувати право власності на нерухоме майно, в тому числі і на спірну квартиру, та не мотивують, яким чином укладений у 2021 році правочин розцінено судом як такий, що укладено у воєнний стан і є нікчемним. Також жодним чином не мотивовано, чому стаття 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не поширюється на відносини купівлі-продажу нерухомого майна. 

20. Постанова № 164 врегульовує питання діяльності нотаріусів, а не судових органів. Постанова № 164 жодним чином не нівелює можливість судового захисту порушених прав осіб, в тому числі шляхом застосування частини другої статті 220 ЦК України. 

21. Від сторони відповідача не надходило відзиву на касаційну скаргу. 

Провадження у суді касаційної інстанції

22. Верховний Суд ухвалою від 12 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Довгун Н. В., на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

23. У листопаді 2025 року матеріали цивільної справи № 155/360/25 надійшли до Верховного Суду. 

24. Верховний Суд ухвалою від 14 січня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів. 

25. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. Також як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на необхідність відступлення (шляхом уточнення) від правового висновку щодо застосування статті 206 ЦПК України, викладеного в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). 

27. Крім того підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості застосування судами частини другої статті 220 ЦК України у поєднані з Постановою № 164 (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

28. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що  ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин С. А. 07 липня 2015 року, зареєстрованим в реєстрі за № 821 (а. с. 19, 20).

29. 21 червня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого покупець ОСОБА_1 придбала у продавця ОСОБА_2 належну їй квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за 6 000,00 доларів США. Договір купівлі-продажу нерухомого майна сторони уклали в письмовій формі, нотаріально не посвідчували (а. с. 21).

30. Відповідно до заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 поданих через свої представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчених приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Голодевич Г. С. 16 лютого 2022 року, сторони підтвердили, що між ними проведено повний розрахунок за квартиру, вони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків, купівля продаж не здійснювалася під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. ОСОБА_2 ствердила, що відчужувана квартира прихованих недоліків не має, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт та самовільне будівництво не проводилося, зміст статті 27 Закону України «Про нотаріат» роз`яснено (а. с. 28, 29).

31. 10 березня 2022 року ОСОБА_6 надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на продаж на її умовах та на її розсуд нажитого у шлюбі майна, що складається з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 27). 

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

32. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

33. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

34. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

35. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

36. Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

37. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

38. Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі
№ 140/2001/17, від 22 лютого 2021 року у справі № 545/440/18, від 21 квітня 2023 року у справі № 469/159/13-ц.

39. Постановою № 164 встановлено, що усі незавершені нотаріальні дії за зверненням громадян російської федерації зупинено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою агресором.

40. Згідно з підпунктом першим пункту 1 Постанови № 164 (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», зупиняються. У разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у її вчиненні.

41. Встановивши, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі, без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення, при цьому відсутні докази ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такого договору дійсним у судовому порядку.

42. У справі встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири був підписаний сторонами 21 червня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та запровадження обмежень щодо вчинення нотаріальних дій під час дії воєнного стану. Сторони договору не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

43. Наявності перешкод, які б свідчили про неможливість нотаріального посвідчення спірного договору відчуження нерухомого майна, підписаного 21 червня 2021 року, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачем не доведено та судами попередніх інстанцій не встановлено.

44. Небажання відповідача прибути на територію України після запровадження воєнного стану не свідчать про наявність підстав для визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу квартири дійсним. 

45. При цьому, незалежно від того, чи знаходиться відповідач, яка є громадянином російської федерації, на території України, чи ні, спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний дійсним в силу встановленої Постановою № 164 заборони на укладення правочинів за участі особи, пов`язаної з державою агресором. 

46. Встановлені на підставі постанови № 164 тимчасові обмеження щодо здійснення нотаріальних дій за заявами особи, пов`язаної з державою-агресором, не свідчать про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а отже і не свідчить про наявність підстав для визнання такого договору дійсним відповідно до приписів частини другої статті 220 ЦК України.

47. Наведене узгоджується із висновками, зробленими Верховним Судом у постановах від 07 червня 2023 року у справі № 947/15160/22, від 29 вересня 2025 року у справі № 142/681/23. 

48. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили приписи частини четвертої статті 206 ЦПК України, не врахувавши при вирішенні спору заяви відповідача про визнання позову. 

49. Встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та не заперечує проти визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 69). 

50. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 подала відзив (заяву) про визнання апеляційної скарги, в якій зазначила, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року визнає повністю та не заперечує проти визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 141). 

51. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

52. Доводам сторони позивача про порушення судом першої інстанції норм частини четвертої статті 206 ЦПК України щодо неврахування заяв відповідача про визнання позову в повному обсязі була надана оцінка судом апеляційної інстанції. 

53. Так, суд апеляційної інстанції врахував висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15, згідно з якими суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні.

54. З досліджених матеріалів справи та оскаржуваних судових рішень вбачається, що підстави для задоволення позову та заяви про визнання позову відсутні, оскільки позивачем не доведено правових підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України, для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири дійсним, зокрема, ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення. Визнання в такому випадку відповідачем позову не може бути законною підставою для задоволення позову, тому доводи заявника про порушення судами норм цивільного процесуального права не знайшли свого підтвердження.

55. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16, є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, у зазначеній заявником справі та у справі, яка переглядається у касаційному порядку, є різними. Зокрема, у справі № 305/1468/16 судами не встановлено, що стороною договору, щодо якого заявлено вимоги про визнання його дійсним в судовому порядку, була особа, пов`язана з державою-агресором. 

56. Колегія суддів відхиляє посилання заявника на потребу у відступі від правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15 щодо застосування статті 206 ЦПК України. 

57. У зазначеній постанові Верховний Суд зробив висновок, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

58. Закон не визначає конкретних підстав для відступу від висновку щодо застосування норм права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду. Такі підстави можна визначити, виходячи з передбачених законом повноважень Верховного Суду як суду касаційної інстанції та меж касаційного перегляду. Зміст касаційного перегляду полягає в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи норм матеріального і процесуального права. 

59. Повноваження Верховного Суду як суду касаційної інстанції та правила статті 409 ЦПК України вказують на те, що необхідність відступу від раніше сформованого висновку Верховного Суду може бути пов`язана виключно з незгодою з раніше сформованими висновками Верховного Суду щодо правильності застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм права у подібних правовідносинах. Така незгода, а відтак необхідність відступу від висновків Верховного Суду, може бути зумовлена різними факторами, як то зміна суспільних відносин, застарілість та невідповідність правозастосовчої практики сучасним умовам тощо.

60. Заявник не довела настання зазначених факторів, а саме фактів зміни суспільних відносин, застарілості чи невідповідності правозастосовчої практики сучасним умовам тощо.

61. За таких обставин колегія суддів визнає недоведеною потребу у відступі від правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15 щодо застосування статті 206 ЦПК України.

62. Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме: можливості застосування судами частини другої статті 220 ЦК України у взаємозв`язку з Постановою № 164, є необґрунтованими, адже Верховний Суд вже формулював висновок у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 07 червня 2023 року у справі № 947/15160/22, від 29 вересня 2025 року у справі № 142/681/23. 

63. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

64. Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

65. Підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

66. Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

67. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

68. Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк