ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 
м. Київ 

Справа № 308/17634/23
Провадження № 14-40цс25

Велика Палата Верховного Суду у складі: 

судді-доповідача Білоконь О. В.,

суддів: Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., 
Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., 
Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,

розглянула справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року у складі колегії суддів Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.за заявою  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , заінтересована особа ? ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,
ВСТУП
У цій справі Велика Палата Верховного Суду має відповісти на такі правові питання:
1. Чи підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства вимога про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого військовослужбовця з метою отримання одноразової грошової допомоги?
2. Якщо так, чи наявний спір про право між заявником та органом, який вирішує питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги?
Суд відповів ствердно на перше питання та заперечно на друге. 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог і підстав заяви
3. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа ? ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про встановлення факту перебування її доньки на утриманні свого дідуся (батька заявниці).
4. Заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько ОСОБА_3 , 1971 року народження, був призваний на військову службу. Надісланим їй сповіщенням сім`ї від 27 грудня 2022 року № 17768 повідомлено, що сержант ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув під час відбиття штурмових дій противника поблизу н. п. Соледар Донецької області, виявивши мужність 
і стійкість. У повідомленні також вказано, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а це сповіщення є документом для звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань призначення гарантій та компенсацій. 03 січня 2023 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . 
5. Заявниця вказувала, що ОСОБА_3 з 1991 року до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживав до призову на військову службу. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають вона та її дочка ОСОБА_2 (онука померлого), 2016 року народження, яка є дитиною з інвалідністю. 
6. Посилалася на те, що ОСОБА_3 забезпечував онуку всім необхідним для проживання. Матеріальна допомога надавалася систематично, була постійним і основним джерелом для її існування. Окрім неї та онуки, у ОСОБА_3 нікого з близьких родичів не було, а тому весь свій дохід він спрямовував на утримання ОСОБА_4 . Утримання ОСОБА_3 своєї онуки, на переконання заявниці, підтверджується укладеним між нею та батьком договором дарування належної йому квартири, показаннями свідків та довідкою Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 23 лютого 2023 року.
7. 28 серпня 2023 року вона, діючи як законний представник ОСОБА_2 , звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю діда. Відповіддю від 11 вересня 2023 року її повідомлено, що особи, які перебували на утриманні загиблого військовоcлужбовця, мають право на компенсацію лише в разі надання документа на підтвердження вказаного факту (нотаріально посвідченого правочину або рішення суду, отриманого у порядку окремого провадження). 
8. З огляду на викладене просила суд встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утриманні ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні обов`язків військової служби, для отримання передбаченої законодавством одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
9. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
10. Судове рішення мотивоване тим, що заявниця не довела належними та допустимими доказами факт перебування малолітньої ОСОБА_2 на повному утриманні ОСОБА_3 та одержання від нього допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом для існування.
11. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що метою звернення заявниці із заявою про встановлення факту перебування малолітньої на утриманні померлого ОСОБА_3 є встановлення обставин для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - Постанова № 168). Водночас заінтересована особа заперечує заявлений факт, що свідчить про наявність суперечності щодо права на отримання допомоги і здійснення заявницею в інтересах малолітньої її суб`єктивних цивільних прав. 
13. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту перебування на утриманні не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки його встановлення пов`язане з наступним вирішенням спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, який підлягає розгляду судом у порядку позовного провадження.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст касаційної скарги
14. 25 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
15. Касаційну скаргу мотивувала хибністю висновку щодо наявності спору про право, оскільки у своїй відповіді від 11 вересня 2023 року № 16620 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що заявниці для встановлення факту перебування особи на утриманні необхідно звернутись до суду в порядку окремого провадження, і жодних зауважень чи заперечень щодо встановлення відповідного факту не висловив. 
16. Акцентує на тому, що твердження заінтересованої особи про наявність спору про право не може бути формальним, а повинне бути обґрунтованим і мати певне доказове підґрунтя з посиланням на факти, які чітко свідчитимуть про наявність такого спору. Відсутність конфлікту інтересів у неї та ІНФОРМАЦІЯ_5 , на переконання заявниці, є очевидним, оскільки встановлення факту перебування особи на утриманні не породжує юридичних наслідків для заінтересованої особи. 
17. Мовить про те, що іншої можливості підтвердити відповідний юридичний факт вона не має, а законодавством не передбачено позасудового порядку встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні.
18. Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. 
19. Зокрема, в оскаржуваному судовому рішенні суд не врахував висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20, від 16 січня 2018 року у справі № 640/10329/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18, від 27серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (щодо відсутності спору про право), від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 
2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16, від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15 (щодо розгляду справ про встановлення факту перебування особи на утриманні).
РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
20. Ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 квітня 2024 року та від 06 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та призначено її до судового розгляду. 
Від заінтересованої особи відзив на касаційну скаргу не надходив. 
21. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 березня 2025 року цю справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
22. Ухвала Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду мотивована тим, що розгляд справи в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства неможливий за наявності спору про право, у тому числі й про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги.
23. В ухвалі зазначено, що якщо особа отримала відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, немає підстав стверджувати, що спір із повноважним органом військового управління у неї відсутній і що для збирання доказів і оскарження такого рішення вона може використовувати можливості окремого провадження у цивільному судочинстві. 
24. Колегія суддів звернула увагу на те, що згідно зі статтею 16-1 Закону України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент загибелі ОСОБА_3 ) (далі - Закон № 2011-ХІІ) утриманцями, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця, вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Тому ключовим при вирішенні питання того, чи перебувала онука на утриманні загиблого військовослужбовця, є те, чи має така онука право на пенсію у разі втрати годувальника.
25. Отже, встановлення в окремому провадженні у порядку цивільного судочинства того, що онука загиблого військовослужбовця була його утриманкою, означатиме встановлення її належності до членів його сім`ї та визнання права такої онуки на отримання пенсії у разі втрати годувальника. Проте загальний суд за правилами цивільного судочинства не може створювати передумови як для вирішення спору про право на призначення й отримання одноразової грошової допомоги, так і для вирішення спору про право такого утриманця на отримання пенсії у разі втрати годувальника. 
26. В ухвалі також зазначено, що встановлення в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства факту перебування онуки як члена сім`ї загиблого військовослужбовця на його утриманні може суперечити витягу з особової справи (послужного списку) цього військовослужбовця й облікової картки про склад його сім`ї, в яких він онуку членом своєї сім`ї не вказував.
27. За відсутності відповідних даних у цьому витягу питання про можливі недоліки в організації роботи органів військового управління, допущені помилки в облікових документах, тощо можуть бути предметом розгляду та доказування саме в адміністративній справі, зокрема, під час оскарження відмови у призначенні одноразової грошової допомоги. 
28. На переконання колегії суддів, спір про право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги між онукою загиблого військовослужбовця та державою в особі компетентного суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду, як і їхній спір про право такої онуки на призначення пенсії у разі втрати годувальника. У кожному з таких спорів онука має довести, що вона: 1) є членом сім`ї загиблого військовослужбовця; 2) не має працездатних батьків; 3) перебувала на утриманні цього військовослужбовця; 4) має право на отриманні пенсії у разі втрати годувальника.
29. Акцентовано, що у такому випадку факт перебування онуки як члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця на його утриманні є підставою адміністративного позову, а не його предметом. Цей юридично значимий факт як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню при вирішенні відповідного публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з приписом пункту 1 частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
30. Підхід, за яким допускається можливість встановлення певного юридичного факту в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги або пенсії у разі втрати годувальника, може мати наслідком створення юрисдикційних конфліктів між судами, які діють за правилами адміністративного та цивільного судочинства, у випадку подальшої відмови суб`єкта владних повноважень у призначенні одноразової грошової допомоги чи пенсії у разі втрати годувальника. 
31. В ухвалі зазначено, що суди не можуть сприяти створенню ситуацій, за яких позивач змушений для вирішення одного спору декілька разів звертатися до суду, зокрема, почергово до судів різних юрисдикцій. 
32. Разом із тим не виключається вирішення питання про встановлення таких фактів у цивільному судочинстві в порядку позовного провадженняза відсутності спору з державою в особі органу військового управління, але за наявності інших заінтересованих осіб, які претендують на отримання одноразової грошової допомоги, та спору між ними щодо відповідного факту.
33. Колегія суддів урахувала, що у справі, яка переглядається, ІНФОРМАЦІЯ_2 заперечував проти встановлення відповідного факту, оскільки малолітня ОСОБА_2 не може стати отримувачем пенсії у разі втрати годувальника за загиблим військовослужбовцем навіть за умови перебування на його утриманні відповідно до вимог статті 31 Закону № 2262-ХІІ, оскільки має працездатну матір. Тому вважала, що апеляційний суд зробив правильний висновок про наявність у цій справі спору про право, однак не врахував, що такий спір виник між заявником та державою щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
34. На думку колегії суддів, апеляційний суд мав закрити провадження в цій справі та роз?яснити заявнику право на вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання одноразової грошової допомоги в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.
35. Колегія суддів зауважила, що у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Зазначила, що судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення такого факту, є загальний суд, який діє за правилами цивільного судочинства.
36. На переконання колегії суддів, у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальний висновок, за змістом якого будь-який факт з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги має розглядатися в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні. Також фактично виснувала, що між заявниками та державою в особі відповідного органу військового управління не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
37. Підсумовуючи, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, шляхом його конкретизації з мотивів, наведених у цій ухвалі.
38. Ухвалою від 23 квітня 2025 року Велика Палата Верховного Суду прийняла цю справу до розгляду.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
39. Суди встановили, що06 вересня 2022 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
40. Cповіщенням сім`ї (близьких родичів) від 27 грудня 2022 року № 17768 повідомлено про те, що сержант ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув під час відбиття штурмових дій противника поблизу н. п. Соледар Донецької області, виявивши мужність і стійкість. У повідомленні також вказано, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а це сповіщення є документом для звернення до ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань призначення гарантій та компенсацій. 
41. 03 січня 2023 року виконавчий комітет Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області видав свідоцтво про смерть та довідку про смерть ОСОБА_3 . 
42.  ОСОБА_3 з 25 червня 1991 року до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . 
43. За вказаною адресою також зареєстровані та проживають заявниця (дочка померлого) і її малолітня дочка ОСОБА_2 (онука померлого), ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є дитиною з інвалідністю. 
44. Згідно з довідкою Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 23 лютого 2023 року № 97/11-11/1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували на утриманні ОСОБА_3 до дня його загибелі.
45. 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 , діючи як законний представник ОСОБА_2 , звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю діда. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 документи не прийняв, оскільки до заяви не було додано документа на підтвердження факту перебування особи на утриманні загиблого військового (нотаріально посвідченого правочину або рішення суду, отриманого у порядку окремого провадження). Відповіддю від 11 вересня 2023 року рекомендовано звернутись до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту перебування ОСОБА_2 на повному утриманні ОСОБА_3 .
47. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 
від 14 лютого 2024 року (справа № 260/10838/23), яке набрало законної сили 26 серпня 2024 року після його перегляду в апеляційному порядку, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відмови прийняти документи за заявою ОСОБА_1 від 28 серпня 2023 року про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 .Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти заяву ОСОБА_1 щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із загибеллю 
ОСОБА_3 та додані до неї документи та надіслати їх до обласного ІНФОРМАЦІЯ_2 за підпорядкуванням.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо загальних положень про встановлення фактів, що мають юридичне значення 
48. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІVЦПК України.
49. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
50. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
51. Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
52. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
53. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
54. Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій 
статті 315 ЦПК України. 
55. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
56. Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
57. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
58. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, 
а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17).
59. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина четверта статті 315 ЦПК України, частина шоста статті 294 ЦПК України).
60. Отже, при розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. 
Щодо судового порядку встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця
61. Предметом розгляду в цій справі є встановлення факту перебування онуки на утриманні свого діда, який загинув при виконанні обов`язків військової служби.
62. Суди попередніх інстанцій вважали, що встановлення цього факту має юридичне значення, оскільки слугує підставою для отримання онукою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця - діда. 
63. За змістом частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
64. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 Закону 
№ 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов'язків військової служби.
65. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім'ям під час дії воєнного стану» у редакціїї, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
66. Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
67. У цій же нормі права зазначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
68. Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
69. Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону № 2262-ХІІ).
70. Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
71. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975; у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ). 
72. Положеннями пункту 5 Порядку № 975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України), а утриманці - відповідно до Закону 
№ 2262-XII.
73. У пункті 10 Порядку № 975 визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
74. Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
75. Як уже зазначалося, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону № 2262-ХІІ.
76. Тому застосовним у питанні підтвердження факту перебування особи на утриманні для цілей отримання одноразової грошової допомоги є Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
77. Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 3-1 за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються, зокрема,  рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
78. Отже, як Порядком № 975, так і Порядком № 3-1 передбачено подання особою, яка перебувала на утриманні, відповідного судового рішення про встановлення цього юридичного факту. 
79. Колегія суддів зазначає, що за потреби в особових справах військовослужбовців зберігаються документи, які підтверджують відомості про утриманців, внесених до послужного списку (див. пункт 13 розділу ІІІ, додаток 7 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
80. Однак положення статті 16-1 Закону № 2011-ХІІта Порядку № 975 свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги утриманці визначаються відповідно до Закону № 2262-XII .
81. Системний аналіз наведеного вище законодавства дозволяє зробити висновок, що відсутність (наявність) даних про утриманців у документах персонального обліку військовослужбовців не є відомостями, які самі по собі мають суттєвий вплив на визначення статусу утриманця, який має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю військовослужбовця.
82. З огляду на викладене, слід враховувати, що:
- встановлення судом факту перебування фізичної особи на утриманні прямо передбачено у пункті 2 частини першої статті 315 ЦПК України;
- для отримання одноразової грошової допомоги згідно з Порядками № № 975, 
3-1 додаються рішення суду, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Отже, гарантією реалізації права на соціальний захист утриманців загиблих військовослужбовців є судовий порядок встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.
Щодо юрисдикції 
83. Аналізуючи необхідність відступу від висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 про те, що встановлення юридичного факту з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги має розглядатись у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, суд зазначає таке.
84. Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.
85. У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. 
86. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
87. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
88. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
89. За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
90. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
91. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. 
92. Справи цивільної юрисдикції характеризує, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).
93. Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
94. Згідно з положеннями частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
95. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).
96. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
97. У багатьох випадках норми цивільного права настання певних правових наслідків пов'язують із перебуванням фізичної особи на утриманні іншої.
98. Так, підтвердження судом перебування фізичної особи на утриманні померлого (безвісно відсутнього) може бути передумовою для здійснення різноманітних прав та інтересів утриманців: надання утримання за рахунок майна безвісно відсутньої особи (стаття 44 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого 
(стаття 1200 ЦК України), спадкування (стаття 1265 ЦК України).
99. За сімейним законодавством України зв'язок утримання з відповідними правовими наслідками має системний характер. Так, статті 75-91 Сімейного кодексу України визначають підстави реалізації права чоловіка, дружини на утримання (аліменти).
100. Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (положення статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
101. Отримання завником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні.
102. Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів [наприклад, довідки про склад сім'ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото / відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру)], які зумовлють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
103. Таким чином, відносини, пов'язані з наданням утримання і перебуванням фізичної особи на утриманні, є за своєю сутністю цивільно-правовими.
104. Перебування на утриманні як триваючий юридичний факт може бути також підставою для реалізації прав у сфері соціального забезпечення (виплата допомоги (стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ), призначення пенсії 
(стаття 30 Закону № 2262-ХІІ) тощо).
105. Норми цивільного процесуального законодавства (глава 6 ЦПК України) визначають, що суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні, причому безвідносно до того, задля виникнення яких правовідносин необхідним є встановлення цього факту.
106. Також норми цивільного процесуального права допускають встановлення інших фактів, що мають юридичне значення, для реалізації прав у сфері соціального забезпечення (наприклад, згідно з пунктом 3 частини першої статті 315 ЦПК України суд встановлює факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню).
107. Отже, визнання судом фізичної особи такою, що перебувала на утриманні померлого, може мати правове значення як у приватних, так і в публічних правовідносинах, однак зазначене не змінює цивільного характеру правовідносинна публічний.
108. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
109. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
110. Частиною першою статті 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
111. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
112. У справах окремого провадження суд підтверджує наявність чи відсутність певних юридичних фактів, що є умовою здійснення прав і реалізації інтересів заявника. Тому суд наділений лише повноваженнями з`ясувати можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, встановивши наявність чи відсутність певного юридичного факту, своїм рішенням підтверджує це, не зобов'язуючи особу діяти певним чином.
113. Під час з`ясування юридичного значення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого суд обмежений у вирішенні питання про те, наділений чи ні заявник тим суб`єктивним правом, що підтверджується юридичним фактом, який просить встановити заявник. 
114. Іншими словами, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого пов'язане з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу. 
115. Однак судове рішення, ухвалене загальним судом у порядку окремого провадження, про наявність чи відсутність цього юридичного факту набуває самодостатнього значення і не є вирішенням питання про те, чи має заявник певне суб'єктивне право.
116. Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
117. Виходячи з наведених вище міркувань правова мета, задля якої заявник ініціює встановлення судом факту його перебування на утриманні померлого, не може впливати на судову юрисдикцію та імперативно визначати вид судочинства, в якому такий факт підлягає розгляду. 
118. В окремому провадженні визначене специфічне коло суб`єктів цивільного процесу, якими є заявники та заінтерсовані особи (частина третя статті 42, частина четверта статті 294 ЦПК України).
119. Враховуючи, що метою встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні є отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю військовослужбовця, заінтересованою особою є орган, до якого має звернутись заявниця для набуття цього права - ІНФОРМАЦІЯ_2.
120. Також заінтересованими особами можуть бути інші особи, які також мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю військовослужбовця. 
121. Таким чином, суб`єктний склад учасників справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого військовослужбовця характеризується тим, що фізичні особи можуть бути як заявниками, так і заінтересованими особами, на права, свободи та інтереси яких може вплинути ухвалене у справі рішення.
122. Крім того, частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
123. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.
124. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, серед яких є встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, а зміст судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, має містити відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив ці докази (частина перша статті 319 ЦПК Ураїни).
125. Аналізуючи у сукупності предмет та характер відносин щодо встановлення факту, що має юридичне значення для реалізації прав заявника, їх суб`єктний склад, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, окрім як в порядку цивільного судочинства.
126. Отже, в розумінні статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, є суд цивільної юрисдикції відповідно до статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України.
Щодо спору про право
127. Чинне законодавство України розглядає окреме провадження встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні іншої як універсальну процесуальну форму (пункт 5 частини другої статті 293, пункт 2 частини першої статті 315 ЦПК України).
128. Окреме провадження характеризуєтся безспірністю, тобто ніхто не заперечує те право, для реалізації якого заявнику треба встановити юридичний факт (частина шоста статті 294 ЦПК України). 
129. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір - це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. 
130.  Спір має бути справжнім і серйозним, а не гіпотетичним; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; результат провадження повинен мати безпосереднє вирішальне значення для права, про яке йдеться, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Grzeda v. Poland», № 43572/18, § 257, від 15 березня 2022 року). 
131. Згідно з принципом процесуальної економії штучне «подвоєння» судового процесу є неприпустимим з огляду на те, що вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, про що Велика Палата Верховного Суду неодноразово налогошувала (постанови від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16, від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16).
132. Як зазначалось вище, суб`єктивні права не можуть бути об`єктом захисту в окремому провадженні, оскільки не можуть бути предметом судової діяльності матеріальні правовідносини. Матеріально-правовий спір в окремому провадженні не вирішується, а встановлюються факти та стани, що мають юридичне значення. 
133. Зазначене унеможливлює штучне «подвоєння» процесу, яке можливе, як правило, лише в позовному провадженні, де наявний спір про право. А в окремому провадженні встановлюється лише юридичний факт або стан. Інший підхід до вирішення цього питання може призвести до висновку про «зайвість» у ЦПК України норм про окреме провадження та встановлення певних юридичних фактів. 
134. Установлення факту перебування особи на утриманні передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця.
135. Судове рішення про встановлення факту перебування особи на утриманні є тим документом, який заявник подає для призначення йому одноразової грошової допомоги як утриманцю загиблого (померлого) військовослужбовця (пункті 10 Порядку № 975). Тобто таке судове рішення є обов'язковим (преюдиційним) для органів військового управління.
136. Отже, чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця без вирішення публічно - правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.
137. Водночас, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень.
138. Однак на етапі встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні публічно-правовий спір між позивачем та суб`єктом владних повноважень, який вирішує питання призначення одноразової грошової допомоги, ще не виник. Заперечення суб'єкта владних повановажень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свічать про існування спору про право.
139. Публічно-правовий спір може виникнути (але не обов'язково) у тому випадку, якщо після встановлення судом факту перебування особи на утриманні загиблого військовослужбовця суб'єкт владних повноважень відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які не пов'язані з доведеністю факту утримання.
140. У цьому випадку особа може оскаржити дії суб'єкта владних поноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
141. Процесуальними законами не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (положення частини п'ятої статті 188 ЦПК України та частини четвертої статті 172 КАС Украіїни).
142. Не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій (пункт 111 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).
143. Одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю військовослужбовця призначається і виплачується фізичим особам, які мають право на її отримання (батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого). 
144. За такого правового регулювання можна зробити висновок, що в таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Саме для таких цілей чинним процесуальним законодавством (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України) передбачено, що факт перебування особи на утриманні може розглядатись у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства. 
145. У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
146. Велика Палата Верховного Суду вважає, що сформовані у зазначеній постанові висновки є правозастосовними до цих правовідносин про встановлення факту перебування онуки на утриманні загиблого діда (військовослужбовця), оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки також передбачено частиною першою статті 315 ЦПК України і метою встановлення факту є призначення і виплата одноразової грошової допомоги. 
Щодо відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду
147. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зробила висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
148. При цьому Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикції спору у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.
149. Також зазначила, що між заявниками та державою в особі відповідного органу військового управління не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
150. Від цього висновку Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду пропонує відступити шляхом його конкретизації з мотивів, наведених в ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
151. Принцип правової визначеності як елемент правовладдя (верховенства права) вимагає, щоб норми права застосовувалися передбачувано і послідовно, без суперечливого тлумачення чи довільного правозастосування. Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права. До того ж пункт 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначає, що єдність судової практики є ключовим елементом забезпечення єдності системи судоустрою. Єдність судової практики гарантує стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя, що є особливо важливим у спорах, які стосуються захисту інтересів держави.
152. У пункті 61 рішення від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), (заява № 28342/95), ЄСПЛ зазначив, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву.
153. У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року в справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
154. В інших справах ЄСПЛ також неодноразово зазначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та обставин істотного і непереборного характеру (рішення від 31 липня 2008 року у справі «Проценко проти Росії» (Protsenko V. Russia), заява № 13151/04).
155. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок суду сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи (пункт 47 Висновку).
156. Судді повинні послідовно застосовувати закон (пункт 49 Висновку).
157. В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VI11 та процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.
158. Згідно з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої 
статті 45 Закону № 1402-VIII Велика Палата Верховного Суду як постійно діючий колегіальний орган Верховного Суду забезпечує, зокрема, у визначених законом випадках здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
159. Отже, відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, тобто суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього причини. Метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи та її розвитку.
160. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідність критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумачення судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
161. Висновки щодо юрисдикції спорів стосовно розгляду заяв про встановлення юридичних фактів Велика Палата Верховного Суду уже сформулювала в постанові від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21.
162. Так, певний час юрисдикція подібних спорів була невизначеною, оскільки паралельно існували різні підходи до вирішення подібних спорів в адміністративній та цивільній юрисдикціях. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначену правову проблему усунула. 
163. Після прийняття Великою Палатою Верховного Суду згаданої постанови в Україні не змінилося законодавство, не змінився порядок врегулювання спірних правовідносин, не виявлено застарілості правового підходу щодо визначення юрисдикції подібних спорів та неефективності такого підходу внаслідок змін у правовому регулюванні. Жодних вад у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду не виявлено.
164. Як слідує з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, суди касаційної інстанції цивільної та адміністративної юрисдикцій однаково застосовують висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у зазначеній постанові (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 644/1574/23, 
від 13 березня 2024 року у справі № 727/7151/23, від 08 травня 2024 року 
у справі № 214/4921/23, від 20 листопада 2024 року у справі № 179/986/23, 
від 27 листопада 2024 року у справі № 201/14776/23, від 12 березня 2025 року у справі № 204/3799/24 та постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 300/3290/23, 
від 01 лютого 2024 року у справі № 120/6063/23, від 08 лютого 2024 року 
у справі № 120/6387/23, від 14 лютого 2024 року у справі № 160/18004/23, 
від 14 лютого 2024 року у справі № 120/6486/23, від 26 березня 2024 року у справі № 580/5536/23).
165. Також слід зазначити, що ще в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 за заявою дядька загиблого військовослужбовця-племінника про встановлення юридичного факту і віднесення заявника до членів сім`ї останнього, де комісія Міністерства оборони України ухвалила рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги через неналежність заявника до членів сім`ї військовослужбовця, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів про встановлення факту та зазначила, що його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової допомоги, що засвідчував би наявність сімейних відносин між заявником і племінником станом на день загибелі останнього. 
166. Тобто ще у 2018 році Велика Палата Верховного Суду зазначила про відсутність спору між особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту, із Міністерством оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги, навіть коли відповідна комісія відмовила у призначенні та виплаті грошової допомоги. Таку позицію Велика Палата Верховного Суду підтримала й пізніше, зокрема у постанові від 18 січня 
2024 року в справі № 560/17953/21, від якої просить відступити Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, у якій зазначила, що з Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
167. Отже, судова практика щодо зазначеного питання є послідовною та сталою, підстав для відступу не встановлено. 
168. З огляду на викладене немає підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованого та констатованого у постанові 
від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21. Відступ не сприятиме єдності судової практики, правовій визначеності та передбачуваності у вирішенні спірних ситуацій для учасників правовідносин.
Щодо вирішення скарги по суті
169. У цій справі Закарпатський апеляційний суд постановою від 06 березня 2024 року скасував ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року та залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав існування у правовідносинах спору про право, який підлягає розгляду у позовному провадженні.
170. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження (пункт 5 частини другої 
статті 293 ЦПК України).
171. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне. У разі якщо вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в окремому порядку, такий спір підлягає вирішенню в позовному провадженні (частина шоста статті 294, частина четверта статті 315 ЦПК України).
172. Метою встановлення у цій справі факту про те, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, є отримання одноразової грошової допомоги, виплата якої передбачена Законом № 2011-ХІІ та Постановою Кабінету Міністрів України № 168. 
173. Згідно з пунктами 1, 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. 
174. У пункті 2 Постанови № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII.
175. Право на зазначену одноразову грошову допомогу мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, а також й утриманці загиблого військовослужбовця.
176. Натомість між ОСОБА_1 , яка звернулася в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 у цих правовідносинах спір про право відсутній, оскільки останній не є суб'єктом отримання згаданої соціальної допомоги.
177. Саме по собі посилання заінтересованої особи на наявність спору про право не робить розгляд заяви автоматично спірним. Отримання одноразової грошової допомоги передбачено на законодавчому рівні, а також визнечено її розмір. Зі змісту заяв заінтересованої особи убачається не спір про вказану грошову допомогу, а її заперечення проти встановлення юридичного факту, що не є спором про право. 
178. Слід зазначити, що неприйняття ІНФОРМАЦІЯ_2 документів щодо виплати одноразової грошової допомоги утриманцю загиблого військовослужбовця через ненадання особою рішення про встановлення відповідного факту не свідчить про наявність спору між особою та органом, який вирішує питання про надання допомоги, а пов`язане суто з неможливістю такого органу пересвідчитись, чи має особа право на соціальну виплату. 
179. Крім того, суд зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не є суб`єктами прийняття остаточного рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги утриманцям загиблого військовослужбовця.
180. Відповідно до абзацу п`ятого пункту 3.1 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45, (далі - Порядок № 45) районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_2 веде облік осіб загиблих (померлих) військовослужбовців (осіб, звільнених з військової служби) та осіб, які звернулися (можуть звернутися) за отриманням одноразової грошової допомоги.
181. У абзаці першому цього ж пункту зазначено, що районний ІНФОРМАЦІЯ_2 є органом, уповноваженим приймати документи, передбачені додатком 2, від осіб, які можуть звернутися за отриманням одноразової грошової допомоги, оформлювати документи для її призначення та виплати.
182. Алгоритм дій органів військового управління та їх компетенція при надходженні від особи заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги закріплений у розділі IV Порядку № 45. 
183. Коротко його можна описати так:
- районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_2 приймає від заявників документи, завіряє їх копії та не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів надсилає їх ІНФОРМАЦІЯ_7 за підпорядкуванням (пункт 4.2);
- обласний ( ІНФОРМАЦІЯ_8 перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання одноразової грошової допомоги, а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи. Результати опрацювання документів ІНФОРМАЦІЯ_9 зазначаються у висновку та доповіді, які разом з іншими документами надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки (пункт 4.3);
- у подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони (пункт 4.4);
- районні (міські) ІНФОРМАЦІЯ_2, які здійснювали оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги повідомляють заявників (з дотриманням вимог чинного законодавства щодо захисту персональних даних) про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги 
(пункт 4.6).
184. Таким чином, не районні ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідна Комісія Міністерства оборони України є суб`єктами прийняття остаточного рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги утриманцям загиблого військовослужбовця.
185. При цьому між заявником та суб`єктом призначення грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця не може бути спору, оскільки такий суб`єкт не є отримувачем допомоги (пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі 
№ 560/17953/21). 
186. Та обставина, що ОСОБА_1 оскаржила до адміністративного суду (справа № 260/10838/23) відмову ІНФОРМАЦІЯ_5 у прийнятті поданих нею документів для призначення одноразової грошової допомоги також не змінює та відповідно не впливає на виключну підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення, судам цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України, оскільки перебування ОСОБА_2 на утриманні загиблого військовослужбовця адміністративними судами в зазначеній справі не вирішувалося. Суд лише встановив незаконність дій щодо повернення заявниці документів з огляду на відсутність таких повноважень в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
187. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення без розгляду заяви про встановлення факту перебування особи на утриманні.
188. Згідно з вимогами частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
189. У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про залишення заяви про встановлення факту перебування особи на утриманні без розгляду, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
190. Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
191. Оскільки Верховний Суд не прийняв рішення по суті справи, а направив її для продовження розгляду, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 березня 2024 року скасувати, а справу № 308/17634/23 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач			О. В. Білоконь	
Судді:	О. О. Банасько		М. В. Мазур	
	О. Л. Булейко		С. Ю. Мартєв	
	І. А. Воробйова		Н. С. Стефанів	
	М. М. Гімон		Т. Г. Стрелець	
	О. А. Губська		І. В. Ткач	
	А. А. Ємець		О. С. Ткачук	
	Л. Ю. Кишакевич		В. Ю. Уркевич	
	В. В. Король		Н. В. Шевцова 	
	С. І. Кравченко			
	О. В. Кривенда