ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 733/15/23
провадження № 61-4977св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави, 
відповідачі: Ічнянська міська рада Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_2 , 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічнянське», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Вовченка А. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Шарапової О. Л., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2023 року заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області (далі - Ічнянська міська рада), ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Ічнянське», про визнання недійсним та скасування рішення ради, скасування державної реєстрації права власності.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що 07 серпня 2020 року  ОСОБА_2 подала до Ічнянської міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність, зазначаючи у заяві про те, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки цього виду цільового призначення ще не використала. 
Рішенням Ічнянської міської ради Чернігівської області від 16 липня 2021 року № 362-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства» (далі - рішення № 362-VIII)  ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 1,8562 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності Ічнянської міської ради, яка розташована за межами міста Ічні Прилуцького району Чернігівської області. 

Позивач указував, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 , на підставі рішення 12 сесії 7 скликання Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 01 листопада 2016 року № 5-12-7-16, отримала у приватну власність (право зареєстровано 21 грудня 2016 року) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5923583400:06:000:0175, площею 0,1801 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. 
Прокурор зазначив, що  ОСОБА_2 ,на час отримання земельної ділянки на підставі рішення № 362-VIII, використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для цього виду використання, однак не повідомила про це, а Ічнянська міська рада не вжила заходів щодо перевірки використання ОСОБА_2 права безоплатного отримання у власність земельної ділянки. 
Рішення № 362-VIII порушує інтереси Ічнянської об`єднаної територіальної громади та її мешканців, оскільки незаконне вибуття земельної ділянки зі складу земель комунальної власності унеможливлює отримання територіальною громадою, зокрема, доходів від її можливої передачі в оренду та подальшого їх скерування для розвитку громади, у тому числі для вирішення соціальних питань.

Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд:
- визнати недійсним та скасувати пункт 115.1 рішення Ічнянської міської ради Чернігівської області від 16 липня 2021 року № 362-VIII;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 вересня 2021 року № 60222953 про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 1,8562 га, за ОСОБА_2 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави задоволено.
Визнано недійсним та скасовано пункт 115.1 рішення Ічнянської міської ради Чернігівської області від 16 липня 2021 року № 362-VIII.
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 07 вересня 2021 року № 60222953 про реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 1,8562 га, за ОСОБА_2 .
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та Ічнянської міської ради на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у сумі 4962,00,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурор довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 отримала спірну земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства, тому позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в позові прокурора.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що пред`явлення позовних вимог про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення прав. 
Належним та ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно встановити підстави для представництва інтересів держави, зокрема з урахуванням Закону України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», з яких саме правовідносин у сторін виник спір, чи порушене право позивача, який саме спосіб захисту забезпечить ефективний захист прав позивача, у разі висновку про їх порушення, та чи обрав прокурор такий спосіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року змінено, викладено четвертий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:
«Стягнути з Ічнянської міської ради, ОСОБА_2 на користь Чернігівської обласної прокуратури по 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 
із кожного, в рахунок відшкодування понесених судових витрат за подання позовної заяви».
В іншій частині рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області 
від 04 травня 2023 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач набула безоплатно право власності на спірну земельну ділянку після того, як використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Врахував, що спірна земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади поза її волею. Належним способом захисту прав держави є віндикаційний позов. 
Однак суд апеляційної інстанції вважав, що у цьому конкретному випадку, із врахуванням фактичних, документально підтверджених обставин цієї справи, застосований судом першої інстанції спосіб захисту інтересів держави є ефективним, оскільки його наслідком буде повернення спірної земельної ділянки у комунальну власність, тобто, у власність Ічнянської міської територіальної громади, оскільки у цій конкретній справі позовна вимога про витребування майна не може вважатися належним та ефективним способом захисту інтересів держави. Фактично вигодонабувачем за такою позовною вимогою буде Ічнянська міська рада, яка є відповідачем у справі, а пред`явлення позову в інтересах відповідача свідчить про відсутність спору, оскільки відповідно до приписів статті 48 ЦПК України, позивач і відповідач не можуть збігатися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У квітні 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовний вимог. Також просила передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Ічнянського районного суду Чернігівської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У травні 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_3, 05 лютого 2026 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулейков І. А., Луспеник Д. Д., Лідовець Р. А., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15 (провадження № 14-333цс18), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (провадження № 12-29гс21) та у постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/1834/18, від 07 березня 2023 року у справі № 904/587/22 та інші.

Заявник вважає, що спір має бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Справа розглянута за участю неналежного позивача. Суди не встановили, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся. Якщо позивач не довів, що його право порушено, суд має відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що жодні її дії та дії Ічнянської міської ради у процесі безоплатної передачі земельної ділянки не порушили права держави.
Суди мали розглянули справу за участі належних позивача та відповідачів.

Уважає, що суди до спірних правовідносин застосували положення статей 21, 393 ЦК України, яким передбачено можливість визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, що суперечить судовій практиці Верховного Суду. 

Належним способом захисту є витребування земельної ділянки. 

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року представник Прилуцької окружної прокуратури подав до Верховного Суду відзив, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Звертає увагу, що підставою для звернення Прилуцької окружної прокуратури до суду як позивача є те, що органом, який міг би бути позивачем у спорі, порушено вимоги законодавства та його визначено відповідачем у справі, а орган державної влади, який здійснює контроль за використанням і охороною земель, не наділений правом звернення до суду за конкретною категорією спорів. Тому заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури виступає в якості самостійного позивача у цій справі. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Рішенням Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 01 листопада 2016 року № 5-12-VII-16 ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,2301 га, із них: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,05 га, кадастровий номер 5923583400:06:000:0177, та для ведення особистого селянського господарства - 0,1801 га, кадастровий номер 5923583400:06:000:0175, за адресою: АДРЕСА_1 .

07 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Ічнянської міської ради із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, розташованої за межами міста Ічні на території Ічнянської міської ради Ічнянського району Чернігівської області. У заяві вона зазначила, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки такого виду цільового призначення на території України вона не використала.

Рішенням Ічнянської міської ради від 22 вересня 2020 року № 5673-VІІ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами міста Ічні Ічнянського району Чернігівської області.

Пунктом 115 рішення № 362-VIII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,8562 га, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності на території Ічнянської міської ради Ічнянського району Чернігівської області у власність ОСОБА_2 ; передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер 7421710100:05:000:1161, загальною площею 1,8562 га, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Ічнянської міської ради, яка розташована за межами міста Ічні Прилуцького району Чернігівської області.

На підставі вказаного рішення 07 вересня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку (індексний номер 60222953) (т. 1, а. с. 30-32).

Встановлено, що спірна земельна ділянка, на час передачі її у власність відповідача, належала до земель комунальної власності Ічнянської міської ради.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції свою постанову від 13 листопада 2024 року мотивував тим, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно встановити підстави для представництва інтересів держави, зокрема з урахуванням Закону України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», з яких саме правовідносин у сторін виник спір, чи порушене право позивача, який саме спосіб захисту забезпечить ефективний захист прав позивача, у разі висновку про їх порушення, та чи обрав прокурор такий спосіб. 

Частиною першою статті 417 ЦПК України визначено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Щодо повноважень прокурора 

27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі - Закон № 1423-IX).
Цим Законом Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 24, на підставі якого змінено розпорядника земель державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, з 27 травня 2021 року.
Отже, починаючи з 27 травня 2021 року змінився орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зокрема повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, розташованими за межами населених пунктів у межах такої територіальної громади, перейшло від органів Держгеокадастру до органу місцевого самоврядування, зокрема у даній справі - Ічнянської міської ради.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) вказано, що: «10.22. У позовній заяві прокурор вказав, що інтереси держави порушено внаслідок прийняття органом державної влади, наділеним повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, незаконного наказу. Прокурор вказав, що оскільки саме цей орган (Головне управління Держземагентства у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) допустив порушення інтересів у спірних правовідносинах, то він не є органом, який може здійснювати захист інтересів держави у тих самих відносинах, тобто звернутися до суду з відповідним позовом. Тому Велика Палата Верховного Суду з огляду на судову практику не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що прокурор не підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі».

Прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно з абзацами першим-третім частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. 

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) та від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц (провадження № 14-58цс22) зауважила, що втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим з відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала доступ до загальнонародних благ і ресурсів. У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема, безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами держави чи територіальної громади у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи в публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави. За браком такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів держави, територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування значною мірою може стати ілюзорним. Так само брак зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги, згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України).

Отже, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 296/704/21 (провадження № 14-40цс24)).

У цій справі прокурор у позовній заяві зауважував, що Ічнянська міська рада всупереч приписам статей 121, 122 ЗК України ухвалила незаконне рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), не перевіривши, що ОСОБА_2 використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки цього виду цільового призначення. Отже, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки комунальної власності у приватну власність.

Прокурор наполягав на тому, що спірні правовідносини, пов`язані з вибуттям земельної ділянки з комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а оскаржуване рішення та дії міської ради суспільному інтересу не відповідають. Отже, позов подано з метою захисту інтересів держави загалом, а саме права власності Українського народу на землю, яка є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави.

Верховний Суд погоджується з тим, що таке обґрунтування по суті відповідає категорії «інтереси держави», оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, тому розпорядження землею комунальної власності становить суспільний інтерес та стосується прав й інтересів надвеликого кола осіб - мешканців відповідної територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна, що є у комунальній власності, та розпорядження ним. Неефективне здійснення цих завдань, зокрема й шляхом ухвалення незаконних рішень та укладення протиправних правочинів, може порушувати, зокрема, економічні інтереси відповідної територіальної громади.

Близький за змістом підхід до оцінки порушення «інтересів держави» в разі порушення прав територіальної громади, хоча й у не тотожних, проте подібних фактичних обставинах, застосований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (провадження № 12-37гс21), від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21 (провадження № 12-1гс23), від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц (провадження № 14-58цс22), від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18 (провадження № 12-60гс23).

У цій справі прокурор звернувся з позовом, спрямованим на захист інтересів держави, які збігаються з інтересами територіальної громади м. Ічня Чернігівської області, від порушення, яке, як стверджував прокурор, вчинене, зокрема, Ічнянською міською радою.

Ічнянська міська рада під час тривалого судового розгляду будь-яких заперечень проти позову прокурора не висловила, у судове засідання представника не направила, у своїй заяві покладалась на розсуд суду.

У ситуації, коли уповноважений державою чи територіальною громадою орган сам є учасником спірних відносин і порушником інтересів держави, визначення цього органу позивачем суперечило б принципу розумності. У такому разі статус позивача має належати прокурору, хоча фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є сама держава, а уповноважений орган - Ічнянська міська рада - має бути відповідачем.

Подібні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 296/704/21 (провадження № 14-40цс24).

Тобто в разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або ухвалює рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, саме прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. У такому випадку орган ухвалив рішення та вчинив дії, які, на думку прокурора, порушують інтереси держави, тому цей орган набуває статусу відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 296/704/21 (провадження № 14-40цс24)).

Отже, метою реалізації конституційної функції представництва інтересів держави та з урахуванням стверджуваного порушення Ічнянською міською радою цих інтересів прокурор правильно визначив її відповідачем у цій справі.

Таким чином, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що прокурор на виконання функцій держави, та з урахуванням приписів статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду за захистом порушених прав держави. 

Щодо способу захисту 

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Позовна заява у цій справі подана прокурором у зв`язку із незаконною передачею земельної ділянки сільськогосподарського призначення, фізичній особі - ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на цю земельну ділянку, при тому, що вона раніше вже використала своє право на безоплатне отримання земельної ділянки даного виду цільового призначення (для ведення особистого селянського господарства). 

Судами обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_2 , звернувшись у серпні 2020 року до уповноваженого органу із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, розташованої на території Ічнянської міської ради, раніше використала право на безоплатну приватизацію земельної ділянки цього виду цільового призначення, що підтверджено рішенням Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 01 листопада 2016 року № 5-12-VII-16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Отже, вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення; скасування рішення про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням речового права задоволенню не підлягають, оскільки прокурор обрав неналежний (неефективний) спосіб захисту порушених прав. 

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-20 цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд порушив зазначені положення закону та вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України, не в повній мірі виконав вимоги частини першої статті 417 ЦПК України, не врахував, що заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. 
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Щодо інших доводів касаційної скарги

Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави, просив визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування - Ічнянської міської ради, та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, зареєстровану за ОСОБА_2 .

Верховний Суд керується тим, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 570/4129/20 (провадження № 61-14586св21).

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю у держави в особі територіальної громади міста Ічні Чернігівської області права власності на земельну ділянку із цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення та порушення відповідачами: Ічнянською міською радою та ОСОБА_2 прав власності на це майно.

Тобто цей позов поданий на захист цивільного (речового) права в інтересах держави (територіальної громади).

Спір у цій справі є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу територіальної громади міста Ічні Чернігівської області як власника землі з боку органу місцевого самоврядування та фізичної особи щодо права власності на нерухоме майно, державної реєстрації таких прав.

Тому доводи касаційної скарги про те, що суди за правилами цивільного судочинства розглянули публічно-правовий спір, суперечать положенням статті 19 ЦПК України, отже, на увагу не заслуговують. 

Ураховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити через обрання позивачем неналежного способу захисту порушених прав, відсутні підстави для аналізу інших доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, тому рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної слід скасувати та відмовити прокурору у задоволенні позову через обрання позивачем неналежного способу захисту прав держави, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_2 містить клопотання, в якому заявник просила передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявляючи клопотання, ОСОБА_2 просила передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, проте не зазначила у клопотанні мотивів, з яких необхідна передача справи на Велику Палату Верховного Суду, та яку саме виключну правову проблему містить вказана справа.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку про те, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, вказані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позову. 

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції сплатила судовий збір за дві вимоги немайнового характеру 8 052,00 грн (2 684,00 х 150 %), у суді касаційної інстанції - 10 736,00 грн (2 684,00 х 200 %), а всього 18 788,00 грн.

Верховний Суд скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, якими задоволено позов прокурора, ухвалив своє судове рішення про відмову у задоволенні позову. 

Отже, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 18 788,00 грн за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій. 

Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області,  ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічнянське», про визнання недійсним та скасування рішення ради, скасування державної реєстрації права власності.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2023 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2025 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ічнянське», про визнання недійсним та скасування рішення ради, скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь   ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 18 788,00 грн (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 00 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк