ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 552/2491/22
провадження № 61-5962св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України,
відповідачі: Харківська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Тетяна Вікторівна, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2022 року керівник Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова (далі - прокурор) в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація) (далі - Харківська ОВА), Державного агентства лісових ресурсів України звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» (далі - ДП «Харківська ЛНДС»), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Десятниченко І. В. (далі - приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І. В.), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гнилицька Т. В. (далі - приватний нотаріус ХМНО Гнилицька Т. В.), про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що на підставі рішення Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 000,0 кв. м, Виробничо-комерційна приватна фірма «ІСТОК» (далі - ВКПФ «ІСТОК») розробила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6310137200:13:001:0173.
Розробку землевпорядної документації здійснено неналежним чином, зокрема не погоджувались межі земельної ділянки з Данилівським дослідним державним лісогосподарством Державного підприємства «Харківська лісова науково- дослідна станція» (далі - Данилівський дослідний держлісгосп), відсутня довідка за формою 6-зем та не здійснено державну експертизу землевпорядної документації.
На підставі рішення Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6310137200:13:001:0173 та передано її у власність ОСОБА_1 , видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, який зареєстровано.

12 березня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на спірну земельну ділянку набула ОСОБА_2 

28 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким ОСОБА_3 набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173.

Прокурор уважав, що рішення Харківської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного дослісгоспу, що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства та жодних погоджень щодо вилучення земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося. Рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова та зміну їх цільового призначення згідно зі статтями 20, 116, 149 ЗК України, статтею 57 ЛК України органами місцевого самоврядування та органами виконавчої ради не приймалось. 
Отже, передача земельної ділянки, яка розташована в кварталі № НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу у власність ОСОБА_1 відбулася без дотримання порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, без проведення державної експертизи землевпорядної документації, передбаченої статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методикою проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженою наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року № 391, усупереч Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92» від 17 квітня 1992 року № 44, чим порушено інтереси Держави у лісогосподарській сфері, що є підставою для застосування статті 391 ЦК України.

Прокурор просив суд:
1) визнати незаконним та скасувати рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» у частині (підпункт 1.62 пункт 1 Додатку 1) щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 ;
2) визнати незаконним та скасувати рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» у частині (пункт 136 Додатку 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000,0 кв. м у АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);
3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, площею 1 000,0 кв. м, серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди № 510970800166 від 26 листопада 2009 року та 31 травня 2010 року у Поземельній книзі за реєстровим № 708130010173001, скасувавши його державну реєстрацію;
4) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко І. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173;
5) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173;
6) зобов`язати ОСОБА_3 повернути у власність держави в особі Харківської ОДА (Харківській ОВА) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173;
7) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року, ухваленим у складі судді Грінчук О. П., позовну заяву прокурора до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ДП «Харківська ЛНДС», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І. В., приватний нотаріус ГМНО Гнилицька Т. В., про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року за № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» у частині (підпункт 1.62 пункт 1 Додатку 1) щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 .
Визнано незаконним та скасовано рішення 33 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (пункт 136 Додатку 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000,0 кв. м у АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173 площею 1 000,0 кв. м серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 510970800166 від 26 листопада 2009 року та 31 травня 2010 року в Поземельній книзі за реєстровим № 708130010173001, скасувавши його державну реєстрацію.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Десятниченко І. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357), згідно з яким ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 за довіреністю, посвідченою 23 листопада 2009 року приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим № 2787, передав у власність покупцю - ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431), згідно з яким ОСОБА_2 відчужено ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173.
Зобов`язано ОСОБА_3 повернути у власність держави в особі Харківської ОДА (Харківській ОВА) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173.
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи.
Стягнуто у рівних частках із Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 15 890,00 грн, а саме по 3 972,50 грн з кожного на користь Харківська обласна прокуратура.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , належала до земель лісогосподарського призначення та розташована у кварталі № НОМЕР_1 виділі НОМЕР_2 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу. Згоду на вилучення спірної земельної ділянки та зміну її цільового призначення отримано не було, розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тому наявні підстави для скасування оскаржуваних рішень Харківської міської ради, які були ухвалені без належних правових підстав. Зважаючи на незаконність вказаних рішень органу місцевого самоврядування, державний акт на право власності на земельну ділянку та подальші правочини щодо неї є недійсними. 
Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза волею компетентних органів, земельна ділянка за кадастровим номером 6310137200:13:001:0173 підлягає поверненню у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації. 
Також суд першої інстанції вважав, що позов є негаторним, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не вбачав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_3 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах Харківської ОДА (Харківська ОВА), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ДП «Харківська ЛНДС», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватний нотаріус ХМНО Десятниченко І. В., приватний нотаріус ХМНО Гнилицька Т. В., про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акта, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зобов`язання повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки залишено без задоволення.
Стягнуто з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова на користь Харківської міської ради 26 050,50 грн судового збору.
Стягнуто з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова на користь ОСОБА_3 15 000,00 грн судового збору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції в тій частині, що 0,095 га спірної земельної ділянки вибуло з володіння держави поза її волею, оскільки більша частина спірної земельної ділянки (0,095 га) відповідно до матеріалів лісовпорядкування знаходиться у кварталі НОМЕР_1 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу, що відноситься до земель лісового фонду і перебуває у постійному користуванні ДП «Харківське ХЛНДС», рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення повноважним органом виконавчої влади не приймалося.

Суд апеляційної інстанції не погодився з обраним позивачем способом захисту та вказав, що вимога про визнання наказів про передачу земельних ділянок незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Також, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, не є правовстановлюючим правочином, а є лише похідним від нього.

Суд апеляційної інстанції врахував положення статті 387 ЦК України, та вказав, що виходячи з мети позову, який заявив прокурор, підстав заявленого позову, вимогу зобов`язати ОСОБА_3 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківській обласній військовій адміністрації) земельну ділянку слід розуміти як вимогу про витребування спірної ділянки з володіння ОСОБА_3 на користь власника.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка належать до земель лісового фонду, призначена для ведення лісового господарства, а тому незаконно передана у власність ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що з позовом прокурор звернувся до суду у червні 2022 року, поважних причин неподання позовної заяви продовж 7 років позивач не навів. Оскільки з позовом про повернення (витребування) земельної ділянки прокурор звернувся поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, підстави для витребування земельної ділянки площею 0,095 га відсутні. Щодо іншої частини земельної ділянки площею 0,005 га, підстави для її витребування також відсутні у зв`язку з місцезнаходженням зазначеної землі поза межами кварталу 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», що виключає можливість її витребування.

Короткий зміст касаційної скарги 

У травні 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, в якій просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

13 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

28 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Ленінського районного суду м. Харкова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У червні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., 02 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

12 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) та у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 363/2877/18 (провадження № 61-12012св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17 (провадження № 61-9067св21), від 08 червня 2022 року у справі № 307/3155/19 (провадження № 61-15370св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16 (провадження № 61-22890св19), від 21 вересня 2022 року у справі № 367/4128/16-ц (провадження № 61-21333св21), від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19 (провадження № 61-8403св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 910/21329/17, від 13 вересня 2023 року у справі № 621/3475/19 (провадження № 61-8186св22), від 20 вересня 2023 року у справі № 910/3453/22, від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23 (провадження № 61-18504св23), від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22.

Заявник не погоджується зі способом судового захисту, обраним судом апеляційної інстанції. Вказує, що за відсутності правової підстави на виникнення в іншої особи титульного володіння на земельну ділянку, належним способом захисту є усунення перешкод у її користуванні законним володільцем, а не витребування такої земельної ділянки від фактичного володільця. 

Посилається на судову практику Верховного Суду та вказує про можливість звернення до суду із негаторним позовом про повернення земель лісогосподарського призначення на користь держави.

Крім того, обґрунтовуючи обраний спосіб захисту порушених прав держави, прокурор виходить з положень статей 15, 16, 328, 330, 373, 387, 391, 658 ЦК України частини другої статті 152 ЗК України. Вказує, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Наводячи доводи касаційної скарги у частині обрання ефективного способу захисту прав держави, прокурор вказує, що зайняття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не позбавлене з позбавленням володіння, порушення прав власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заяви впродовж всього часу, поки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки. 

Частина спірної земельної ділянки є власністю держави. Витребування індивідуально-невизначеного майна, яким у цьому випадку є частина земельної ділянки, не відповідає змісту віндикаційного позову.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У червні 2025 року Харківська міська рада подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права. 

У червні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Сайтарли А. П. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року № 294/07 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» (підпункт 1.62 пункту 1 додатку 1) ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв. м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року № 294/07 ВКПФ «ІСТОК» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6310137200:13:001:0173.

13 жовтня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у місті Харкові погоджено технічне завдання на виконання робіт зі складання проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Із завдання встановлено, що вилучення земельної ділянки передбачалось здійснити із земель житлової та громадської забудови. Основним етапом роботи визначено серед іншого забезпечити обстеження земельної ділянки на місцевості (пункт 5), визначення цільового використання земельної ділянки, визначення умов та терміну землекористування (пункт 5.1), вирахування збитків та втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (пункт 5.2), особливою умовою відведення земельної ділянки (пункт 13) є уточнення її категорії, врахування межі Данилівського дослідного держлісгоспу.

Актом встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки від 14 жовтня 2008 року, межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 погоджено з межами земель загального користування ( АДРЕСА_1 , місцевий виїзд), землями, що не надані у власність та користування (межу погоджено начальником відділу державного земельного кадастру) та домоволодінням АДРЕСА_2 .

22 листопада 2007 року Харківська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» склала довідку, відповідно до якої інформація у Державному реєстрі земель про наявність чинних державних актів на право власності на землю громадян, державних актів на право власності на землю юридичних осіб, договорів оренди землі, державних актів на право постійного користування та договорів на право тимчасового користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

03 листопада 2008 року Управлінням містобудування та архітектури надано висновок за матеріалами проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яким погоджено проект відведення земельної ділянки площею 0,1000 га.

10 листопада 2008 року Управління Держкомзему у місті Харкові надало висновок № 2941/08, яким погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Також, зазначено, що при відведені земельної ділянки площею 0,1000 га врахувати межі Данилівського дослідного держлісгоспу.

26 листопада 2008 року Державним управлінням Охорони навколишнього природного середовища в Харківській області погоджено проект землеустрою для відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

09 грудня 2008 року проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки на АДРЕСА_1 погоджено Управлінням культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. 

Рішенням Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року № 95/09 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 

ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 512289, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 510970800166 від 26 листопада 2009 року, кадастровий номер 6310137200:13:001:0173.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2010 року, ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_1 за довіреністю від 23 листопада 2009 року, відчужив ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173. Договір посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Десятніченко І. В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 357).

28 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гнилицькою Т.В. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2431).

Із листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 листопада 2013 року встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 6310137200:13:001:0168, 6310137200:13:001:0169, 6310137200:13:001:0172, 6310137200:13:001:0173, 6310137200:13:001:0174, 6310137200:13: 001:0157 повністю входять у межі кварталу 341 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу.

Із інформації Головного управління Держземаганства у Харківській області від 11 грудня 2013 року за № 10-20-6-13408/0/9-13 встановлено, що всупереч вимогам ЗК України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року № 391, проведення державної експертизи зазначеної вище землевпорядної документації не здійснювалося.

Із листів ДП «ХЛНДС» від 22 листопада 2013 року, 10 грудня 2013 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173 входить у межі кварталу № 341 Дергачівського лісництва Данилівського дослідного держлісгоспу; втрати лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, складають 26 850 грн.

Відповідно до інформації Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 30 січня 2014 року площі земельної ділянки у межах лісового фонду, яка вкрита рослинністю становить 0,05948 га - частина земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173, яка знаходиться на території кварталу № 341 Дергачівського лісництва виділ.

Листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 23 грудня 2021 року повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173 частково знаходиться у межах кв. 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», орієнтовна площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:13:001:0173 з межами кварталу № 341 Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС» становить 0,0995 га із загальної площі 0,1000 га. 

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів від 03 липня 1972 року за № 292 затверджено межі лісових земель на території Ленінського району м. Харкова загальною площею 1 166 га, які перебували у постійному користуванні Жовтневого держлісгоспу.

Листом Департаменту Містобудування та архітектури від 09 серпня 2023 року повідомлено, що на момент прийняття рішення Харківської міської ради від 25 грудня 2007 року та рішення Харківської міської ради Харківської області від 29 квітня 2009 року № 95/09 відповідно до генерального плану м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради 24 скликання від 23 червня 2004 року № 89/04, земельні ділянки з кадастровими номерами 6310137200:13:001: 0173 та 6310137200:13:001:0174 входили до меж міста Харкова.

05 лютого 2023 року ОСОБА_3 у відзиві на позов виклала клопотання про застосування строків позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судами в оскаржуваних судових рішеннях (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає. 

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Щодо ефективного способу захисту права власності на земельну ділянку лісогосподарського значення 

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.
Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Проте, можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичним особам здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування щодо передачі цієї земельної ділянки у власність фізичних осіб та її повернення від кінцевого власника.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції у тій частині, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, незаконно передана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. При цьому з урахуванням мети, предмету позову, заявлену вимогу про повернення земельної ділянки, суд уважав необхідним розглядати як вимогу про її витребування з володіння останнього набувача на користь держави. 

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що з позовом про повернення (витребування) земельної ділянки прокурор звернувся поза межами трирічного строку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 72 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала «Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння».

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (провадження № 11-416заі20)(пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (провадження № 11-39заі21)(пункти 1, 43-47), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) (пункт 31) зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про повернення земельної ділянки, обґрунтовував його положеннями статті 391 ЦК України (том 1, а. с 23). Саме такий позов був предметом судового розгляду і вирішення районним судом.

Натомість суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував положення статті 13 ЦПК України (формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача), вийшов за межі позовних вимог, відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що повернення (витребування) земельної ділянки від відповідача ОСОБА_2 розміром 0,095 га, є таким, що відповідає положенням статті 388 ЦК України, однак строк позовної давності прокурором пропущений. 

При цьому апеляційний суд поставив знак рівності між поверненням земельної ділянки та витребуванням земельної ділянки. Проте, Верховний Суд неодноразово зазначав, що повернення земельної ділянки - це негаторний позов, а витребування - віндикаційний позов. Вони є різними як за свої правовим змістом, так і за наслідками та доказуванням.

Суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції та відмовив прокурору у задоволенні позову у частині повернення земельної ділянки, однак помилився з мотивами такої відмови. 

При цьому висновки суду апеляційної інстанції у частині вирішення спору про повернення земельної ділянки лісового призначення у розмірі 0,005 га, як такої, що не накладається на землі лісогосподарського призначення, суперечать частині першій статті 13 ЦПК України. 

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, тому мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції щодо позовних вимог про повернення земельної ділянки слід викласти у редакції цієї постанови. 

Щодо інших позовних вимог 

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

Визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94)).
Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21)). 

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у частині вимог про визнання незаконним та скасування рішень орану місцевого самоврядування, скасування державного акта та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що ці позовні вимоги не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Такий правовий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76).

Отже, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації, не є правовстановлюючим правочином, а є лише похідним від нього. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову про повернення земельної ділянки підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини у редакції цієї постанови, в іншій частині постанову залишити без змін.

Оскільки за результатами касаційного розгляду справи касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково, однак рішення про відмову у задоволенні позову змінено у частині мотивів, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року змінити у частині позовних вимог про повернення земельної ділянки, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк