УХВАЛА
16 березня 2026року 
м. Київ
справа № 362/3049/18
провадження № 61-2823ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коненко Денис Юрійович, на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді справа за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.
У серпні 2025 року прокурор звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усі земельні ділянки, які є предметом спору. Заяву обґрунтовано тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.
ПостановоюКиївського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким заяву Київської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на земельні ділянки: площею 0,2498 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0010, площею 0,7493 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0011, площею 0,2498 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0014, площею 0,7493 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0015, власником яких є ОСОБА_7 ; площею 0,7491 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0013, власником якої є ОСОБА_1 
02 березня 2026року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коненко Д. Ю., в якій вона просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року (повний текст постанови складено 29 січня 2026 року) та залишити в силі ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2025 року про відмову у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Вказує на те, що прокурор не зазначив жодних доводів, які відповідно до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України є підставами для забезпечення позову, а також не надав доказів на підтвердження таких обставин. Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки, яка є предметом спору, та не вживала жодних заходів, направлених на її відчуження, упродовж всього розгляду справи у суді.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1, 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду
у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження
№ 14-729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).
Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, врахував предмет позову - витребування земельних ділянок (а саме, площею 0,2498 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0010, площею 0,7493 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0011, площею 0,2498 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0014, площею 0,7493 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0015, площею 0,7491 га з кадастровим номером 3221483300:04:001:0013) з чужого незаконного володіння, а також обставини відчуження земельних ділянок, зокрема відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 3221483300:04:001:0013 на користь ОСОБА_10 вже під час розгляду справи.
Вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки, зокрема заявниці, під час розгляду спору, недопущення з боку відповідачів дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання ймовірного рішення суду. Застосування вказаного виду забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору) слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам. 
Вжиті судом заходи забезпечення позову не позбавляють відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 права користування земельними ділянками. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.
Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Учасники справи не позбавлені можливості користуватись своїми правами, передбаченими статтями 154 (зустрічне забезпечення), 156 (заміна заходів забезпечення позову), 158 (скасування заходів забезпечення), 159 (відшкодування збитків) ЦПК України.
Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції положень статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга 
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коненко Д. Ю., на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року щодо забезпечення позову не може вважатись обґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Коненко Денис Юрійович, на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2026 року у справі за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович