ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/6909/25
адміністративне провадження № К/990/48718/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Міністерства юстиції України 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року (головуючий суддя Марин П.П.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (головуючий суддя Лук`янчук О.В., судді Бітов А.І., Ступакова І.Г.)
у справі № 420/6909/25 
за позовом державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України, 
треті особи: ДП «Національні інформаційні системи», Головне управління Національної поліції у м. Києві, 
про визнання протиправним та скасування наказу,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини 
1. Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: ДП «Національні інформаційні системи», Головне управління Національної поліції у м. Києві, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28 лютого 2025 року № 604/5 про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. 
1.1. На обґрунтування позову зазначала, що оскарженим наказом Міністерство юстиції України тимчасово заблокувало державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці. Вказаний наказ позивачка вважає протиправним, оскільки у Міністерства юстиції України не було визначених законодавством підстав для призначення наказом № 228/7 від 10 лютого 2025 року камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. Ні Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок № 990), не передбачають можливості призначення камеральної перевірки на підставі листа органу Національної поліції України. 
1.2. Позивачка стверджувала, що при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії вона належним чином перевірила обставини допущеної помилки при укладенні договору купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2001 року № 19/12-Т, зокрема шляхом отримання від Фірми «Т.М.М.» - ТОВ довідки від 20 серпня 2024 року вих. № 141/08, в якій підтверджувалося, що дійсно мала місце технічна помилка у зазначенні будівельної адреси об`єкта інвестування за договором від 02 грудня 2001 року № 19/12-Т. При цьому реєстраційні дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 не порушують прав та законних інтересів третіх осіб, що встановлено наказом Мін`юсту від 03 січня 2025 року № 22/7. 
1.3. Посилалася позивачка і на те, що Міністерство юстиції України у наказі від 28 лютого 2025 року № 604/5 не обґрунтувало застосування найсуворішого заходу впливу до нотаріуса ОСОБА_1. з визначених у пункті 17 Порядку № 990 за вчинення одноразового не грубого порушення законодавства у сфері державної реєстрації. 
2. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28 липня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував наказ Міністерства юстиції України від 28 лютого 2025 року № 604/5 про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.
2.1. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що призначення наказом від 10 лютого 2025 року № 228/7 камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. мало місце за відсутності підстав, передбачених Порядком № 990. Суди не прийняли до уваги посилання відповідача на те, що дії стосовно призначення камеральної перевірки відповідають підпункту 4 пункту 4 Порядку № 990, відповідно до якого контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації. Суд зазначив, що статтею 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено повноважень Міністерства юстиції України проводити камеральну перевірку на підставі листа начальника районного відділу поліції з проханням проведення перевірки, а відповідач не вказує, на виконання яких саме повноважень у сфері державної реєстрації, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами, здійснювалась перевірка відомостей, викладених в зазначеному листі. З огляду на висновки судів про недоведення Міністерством наявності підстав для призначення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1. суди не надавали правову оцінку наявності/відсутності в діях позивачки порушень законодавства під час вчинення реєстраційних дій, про які йдеться в акті перевірки від 28 лютого 2025 року № 794/19.1.1/25.
2.2. Також суди попередніх інстанцій зазначили, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган, зобов`язав його, відповідно до частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 14 Порядку № 990, мотивувати таке рішення (зазначити належні та достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу). За висновками судів Міністерство юстиції України належним чином не виконало обов`язок наведення підстав прийняття рішення про застосування до позивача саме такого заходу впливу, як тимчасове блокування державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме строком на 3 (три) місяці, тобто максимальним строком, передбаченим Порядком № 990. 
3. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що:
3.1. 02 квітня 2010 року Міністерство юстиції України видало ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 8188. Зареєструвало приватну діяльність по Київському міському нотаріальному округу 07 жовтня 2010 року та видало реєстраційне посвідчення № 1171. 
3.2. Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві скеровано до Міністерства юстиції України лист № 10007-2025 від 13 січня 2025 року, в якому зазначено, що в провадженні Шевченківського управління поліції ГУНП України знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024105100002271 від 28 грудня 2024 року, відкрите за фактом вчинення злочину, що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України.
До вказаного листа додано лист щодо проведення перевірки, в якому викладено прохання провести перевірку дотримання законності приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. під час реєстрації права власності на нежитлове приміщення 1-го цокольного поверху № XIX, загальною площею 15.2 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Провіантська (Шевченківський р-н), буд. 3, а саме: правил прийому документів, повноти наданих документів, відповідності дій вимогам законодавства під час нотаріальної дій, наявності документів, необхідних для проведення нотаріальної (реєстраційної) дії документів, наявність на документах необхідних реквізитів (печаток, підписів, реєстрових номерів, дати тощо), дотримання правил перевірки встановлення цивільної дієздатності фізичних осіб. 
3.3. Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку № 990 (зі змінами), за результатом розгляду листа Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 13 січня 2025 року № 10007-2025 (вх. № 4965-11-25 від 13 січня 2025 року) Міністерство юстиції України видало наказ від 10 лютого 2025 року № 228/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.», яким наказано провести камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 62568990. Зазначеним наказом також утворено комісію для проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
3.4. 13 лютого 2025 року за вх. № 20/01-16 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. надала пояснення стосовно предмета перевірки, в яких остання просила за результатами камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 62568990, скласти довідку про відсутність порушень чинного законодавства в діях державного реєстратора - приватного нотаріуса. 
3.5. За результатом проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. Комісія склала акт від 28 лютого 2025 року № 794/19.1.1/25.
В акті перевірки зазначено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 21 серпня 2024 року № 62568990, поданої Толмачовим Миколою Григоровичем в інтересах ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОСОБА_1. прийняла рішення про державну реєстрацію прав від 23 серпня 2024 року № 74726742, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 2993485680000 на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення (1-го цокольного поверху № ХІХ), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Провіантська, 3, та проведено державну реєстрацію права власності за заявником (номер запису 56392964).
Відповідно до відомостей Державного реєстру прав до заяви додано такі документи:
копія свідоцтва про право власності від 01 серпня 2003 року серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (на житловий комплекс з критою автостоянкою та приміщеннями громадського обслуговування);
витяг зі списку інвесторів будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , від 10 червня 2024 року, затверджений фірмою «Т.М.М.» - ТОВ; акт від 10 червня 2024 року, складений ОСОБА_2 та фірмою «Т.М.М.» - ТОВ;
довідка від 10 червня 2024 року, видана фірмою «Т.М.М.» - ТОВ; договір купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2001 року № 19/12-Т, укладений між фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_2 ;
додаткова угода № 1 про зміну порядку платежів до договору купівлі-продажу майнових прав № 19/12-Т від 02 грудня 2001 року, укладена 20 грудня 2001 року між фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_2 .
Приватний нотаріус ОСОБА_1. отримала відомості з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо технічного паспорта № НОМЕР_2 , виготовленого станом на 17 червня 2024 року Харківським інвентарбюро.
Перевірка встановила, що свідоцтво про право власності від 01 серпня 2003 року серії НОМЕР_1 , видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на житловий комплекс з критою автостоянкою та приміщеннями громадського обслуговування площею 26519,9 кв. м, який розташований по АДРЕСА_3, та належить фірмі «Т.М.М.» - товариству з обмеженою відповідальністю на праві колективної власності.
Втім, з договору купівлі-продажу майнових прав від 02 грудня 2001 року № 19/12-Т, укладеного між фірмою «Т.М.М.» - ТОВ (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) вбачається, що продавець продав, а покупець придбав майнові права на нежитлове приміщення № ХІХ загальною площею 15,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 - 79.
При цьому з додаткової угоди № 1 про зміну порядку платежів до договору купівлі-продажу майнових прав № 19/12-Т від 02 грудня 2001 року, укладеної 20 грудня 2001 року між фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_2 встановлено, що нежитлове приміщення № ХІХ загальною площею 15,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1952-IV встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Таким чином, Комісія дійшла висновку, що приватний нотаріус ОСОБА_1. порушила вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону № 1952-IV, пункту 12 Порядку № 1127, оскільки вона провела державну реєстрацію прав на підставі документів, які не надавали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
З огляду на встановлені порушення Комісія запропонувала тимчасово блокувати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці. 
3.6. 28 лютого 2025 року Міністерство юстиції України прийняло наказ № 604/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.», яким тимчасово заблокувало державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксані Вікторівні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.
Виконання цього наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Підстава: акт від 28 лютого 2025 року № 794/19.1.1/25 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. 
Короткий зміст вимог і узагальнені доводи касаційної скарги та заперечень (відзиву) на касаційну скаргу 
5. Не погоджуючись із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року, Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
5.1. Підставами касаційного оскарження вказано:
1) неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Зокрема скаржник стверджує про те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не врахував висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 380/12799/24, від 02 липня 2025 року у справі № 320/11900/24, від 25 січня 2019 року у справі № 820/5866/17 та від 29 серпня 2022 року у справі №160/4731/20;
2) порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу (пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України).
Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив та не з`ясував фактичні обставини та зібрані у справі докази.
5.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності мотивів у оскарженому наказі. На його переконання такі мотиви містяться саме в акті перевірки як підставі для прийняття рішення про результати проведеної перевірки і їх викладення у тексті наказу про застосування до державного реєстратора - приватного нотаріуса стягнення не є обов`язковим. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 липня 2025 року у справі № 380/12799/24, від 02 липня 2025 року у справі № 320/11900/24, від 25 січня 2019 року у справі № 820/5866/17 та від 29 серпня 2022 року у справі №160/4731/20. 
При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, вказує на нерелевантність застосованих судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо невмотивованості рішень за наслідками проведених перевірок державних реєстраторів, викладених у постановах 09 листопада 2020 року у справі № 160/9698/19, від 08 липня 2021 року у справі № 640/25601/19, оскільки за обставинами зазначених справ висновки зроблені про порушення процедури проведення перевірок - неповідомлення державних реєстраторів про їх проведення і позбавлення права на участь у прийнятті рішень.
5.3. Також скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 січня 2019 року у справі № 820/5866/17, від 14 серпня 2019 року у справі № 1540/3392/18 щодо дискреційних повноважень Міністерства юстиції України при виборі виду стягнення за встановлені порушення порядку державної реєстрації. Зокрема, застосоване стягнення у вигляді блокування державному реєстратору доступу до державного реєстру є найменш обтяжливим для позивача. При цьому застосування саме такого стягнення передбачене пунктом 17 Порядку № 990. Отже, при виборі строку блокування доступу до реєстру Мін`юст має право адміністративного розсуду щодо встановлення строку такого блокування. 
5.4. Міністерство юстиції України зазначає також доводи про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для проведення за обставин цієї справи камеральної перевірки з посиланням на абзац 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV та пункт 9 Порядку № 990. Скаржник вказує, що камеральну перевірку проведено відповідно до підпункту 4 пункту 4 Порядку № 990 внаслідок отримання відомостей під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації. Такі відомості містив лист ГУПН у м. Києві від 13 січня 2025 року, який вказував на порушення позивачкою вимог законодавства під час здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна. 
5.5. Щодо порушення норм процесуального права скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій взагалі не встановлювали обставин справи на наявність чи відсутність при здійсненні ОСОБА_1 реєстраційних дій порушень вимог законодавства у відповідній сфері, не оцінювали з цього приводу надані докази. Суди лише обмежилися констатацією процедурних порушень, яких Міністерство, на його переконання, не допускало. 
6. Позивачка надала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін з огляду на дотримання судами норм процесуального права та правильного застосування норм матеріального права. 
Зокрема, позивачка вказує на відсутність визначених законодавством підстав для проведення камеральної перевірки її діяльності щодо вчинення реєстраційної дії. Єдиною такою підставою за абзацом 2 частини першої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є результати моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державним реєстратором. Проте моніторинг реєстраційних дій за обставин цієї справи не проводився.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції
7. При розгляді касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин першої-третьої статті 341 КАС України, за якими Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4- 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
8. Норми матеріального права під час перевірки судом касаційної інстанції правильності їх застосування судами попередніх інстанцій застосовуються у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. 
9. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
10. Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. 
11. У розумінні пункту 2 частини першої статті 10 Закону № 1952-IV нотаріус є державним реєстратором, тобто особою, яка здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
12. За частиною першою статті 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
13. На переконання колегії суддів касаційного суду конструкція вказаної норми, а саме наявність уточнюючих слів «у тому числі», вказує на те, що частина перша статті 37-1 Закону № 1952-IV передбачає контроль у сфері державної реєстрації прав Міністерством юстиції України не лише виключно шляхом здійснення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, а й іншими, встановленими законодавством способами.
14. Так, частиною четвертою зазначеної статті визначено, що Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
15. На виконання вказаної норми права постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1125) затверджено Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.
16. Цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри) та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
17. За пунктом 3 Порядку № 990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є:
перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень;
запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів;
визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора; 
аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.
18. Відповідно до пункту 4 Порядку № 990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:
1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;
2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України"; 
4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;
5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах; 
7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та претендують на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора) у суб`єкта державної реєстрації, крім Мін`юсту чи його територіального органу. Тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації не проводиться щодо осіб, які раніше виконували функції державного реєстратора, перебуваючи у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації, крім Мін`юсту чи його територіального органу. Тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, не проводиться щодо осіб, які виконували функції державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, перебуваючи у трудових відносинах із Мін`юстом чи його територіальним органом у період після 1 травня 2016 р. не менше ніж три місяці. 
19. При цьому варто зазначити, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону № 1952-IV до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав належить здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом.
20. Відповідно до пунктів 9- 11 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.
Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).
Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки.
21. Отже, отримавши під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації, зокрема під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, Мін`юст має право призначити камеральну перевірку державного реєстратора.
22. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що до відповідача від ГУНП у м. Києві надійшов лист від 13 січня 2025 року, який містив відомості про порушення позивачкою як державним реєстратором вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав. За відсутності законодавчого визначення переліку відомостей про порушення і шляхів їх отримання, колегія суддів вважає, що розгляд такого листа відповідачем охоплюється поняттям здійснення державного контролю у вказаній сфері та, за наявності достатніх фактичних обставин, отримані відомості про порушення можуть бути підставою для призначення камеральної перевірки державного реєстратора. 
23. За такого правового регулювання правовідносин, щодо яких виник спір, та обставин справи колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм пункту 5 частини першої статті 7, частини першої статті 37-1 Закону № 1952-IV у їх сукупності з нормами пунктів 3, 4, 9-11 Порядку № 990. Висновки ж судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем порядку призначення камеральної перевірки наказом № 228/7 від 10 лютого 2025 року, що має наслідком визнання протиправним та скасування прийнятого за наслідками такої перевірки наказу № 604/5 від 28 лютого 2025 року, не ґрунтуються на зазначених вище нормах права.
24. У зв`язку з наведеним колегія суддів касаційного суду зауважує, що відповідно до частини другої статті 37-1 Закону № 1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про, зокрема, тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 990 за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.
25. Таким чином, колегія суддів констатує, що законодавець, наділяючи Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним заходів впливу до державних реєстраторів, зобов`язав його як контролюючий орган мотивувати таке рішення як щодо обставин наявності порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації, так і щодо застосованих до реєстратора заходів впливу. На вказане неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема і в постановах від 23 липня 2025 року у справі № 380/12799/24, від 02 липня 2025 року у справі № 320/11900/24.
26. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій не встановлювали наявності чи відсутності у діях позивачки порушень законодавства у сфері державної реєстрації прав, зокрема статей 3, 10, 18, 24 Закону № 1952-IV та Порядку № 1127, а ухвалюючи оскаржені рішення про визнання протиправним і скасування наказу відповідача № 604/5 від 28 лютого 2025 року виходили лише з порушення порядку призначення камеральної перевірки. Не аналізували і не оцінювали обставини, вказані щодо цього відповідачем у акті перевірки від 28 лютого 2025 року, хоч учасники справи наводили відповідні доводи і заперечення, надавали докази. 
27. Приписи статей 9, 242 КАС України визначають завданням суду під час розгляду справи ухвалення законних і обґрунтованих рішень. Такими є лише рішення, які ухвалені судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а також рішення, ухвалені на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Проте у будь-якому випадку такі рішення не повинні ґрунтуватися на не спростованих сумнівах.
28. Однак вказаним нормам процесуального права судові рішення, що оскаржуються, не відповідають, а зазначені вище висновки судів попередніх інстанцій є передчасними. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. 
29. Колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
30. Отже, Верховний Суд вважає, що для правильного вирішення цього спору судам необхідно встановити всі обставини справи, з цього приводу належним чином дослідити наявні докази, а у разі потреби витребувати додаткові. Також надати оцінку всім аргументам, які учасники справи наводять на обґрунтування своїх вимог та заперечень. За наслідками встановлених обставин і перевірки їх доказами зробити висновок про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
31. За наведених обставин суди попередніх інстанцій внаслідок вказаних порушень норм КАС України, не дослідивши зібрані у справі докази, допустили порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи та відповідно ухвалення судового рішення щодо правильного застосування у правовідносинах, щодо яких виник спір у цій справі, норм Закону № 1952-IV та Порядку № 990. 
32. Зазначене відповідно до частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування ухвалених судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди попередніх інстанцій допустили порушення вказаних вище норм процесуального права. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Суд-
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 420/6909/25 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.М. Шарапа

Судді: Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін